Справа № 380/25682/23
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань залишення позову без розгляду

04 січня 2024 рокусправа № 380/25682/23

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Чаплик І.Д., перевіривши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), в якому просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 за період з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 за період з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року.

Ухвалою від 07.11.2023 позовну заяву залишено без руху з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду.

13.12.2023 позивач подав заяву про поновлення строку на звернення до суду, яка мотивована тим, що позивач з 06.10.2022 перебував у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 . З 12.01.2023 перебував на довготривалому лікуванні. 01.08.2023 прибув до військової частини та подав рапорти на звільнення та проведення повних розрахунків. Також просить звернути увагу на введення воєнного стану в України внаслідок збройної агресії російської федерації.

Ухвалою від 18.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. Вказано, що заява про поновлення строків звернення до суду буде розглядатись з урахуванням позиції відповідача у даній справі.

Відповідач 27.12.2023 подав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що позивачем неправдиво викладено обставини, за яких йому стало відомо про можливе порушення своїх прав та про дії, що ним вчинялися. Так, 12.09.2022 адвокат надіслала адвокатський запит в інтересах та на підставі надання правової допомоги ОСОБА_1 , однією з вимог якого було надання відомостей щодо нарахування/не нарахування позивачу премії та додаткової винагороди в період з липня 2022 року по вересень 2022 року з наданням належним чином завірених документів, що стали підставою для ненарахування такої. Командуванням військової частини НОМЕР_1 29.09.2022 було надано відповідь з доданими матеріалами на адвокатський запит від 12.09.2022. В подальшому до командування військової частини зверталися з адвокатським запитом (07.07.2023) адвокат Кобзяк А.П. в інтересах та на підставі надання правової допомоги ОСОБА_1 та з рапортом (04.08.2023) позивач, зміст яких стосувався питань нарахування/ не нарахування позивачу премії та додаткової винагороди в період з липня 2022 року по вересень 2022 року з витребуванням завірених копій витягів з наказів. На вищевказані звернення, позивачу були надані відповіді з посиланням на лист від 29.09.2022, зміст якого стосувався питань щодо проведення виплат додаткової винагороди.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин 1-2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.05.2021 в справі №380/2355/20.

Як уже встановлено судом, предметом спору у вказаній справі є виплата додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів від 28.02.2022 №168 у період з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Так, Верховний Суд України у постанові від 17 липня 2015 року у справі №21-8а15 вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі.

Офіційне тлумачення положення вищевказаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, дійшов висновку, що вказані поняття є рівнозначними.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.»

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21 та від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22.

Водночас, оскільки предметом спору у вказаній справі є грошове забезпечення, щодо якого спірні правовідносини виникли після 19 липня 2022 року. Таким чином, до вказаних правовідносин має застосовуватись стаття 233 КЗпП України у новій редакції.

Отже, звернувшись до суду 02.11.2023 з позовом зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 за період з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року позивач пропустив строк звернення до суду.

Позивач обґрунтовує пропуск строку на звернення до суду, тим, що 06.10.2022 вибув у відрядження в м. Черкаси до окремого розпорядження та прибув у пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 12.01.2023. З 18.01.2023 по 26.01.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «Львівській обласній клінічній лікарні». З 27.01.2023 по 26.02.2023 вибув у відпустку для лікування у зв`язку із хворобою. З 02.03.2023 по 18.03.2023 був звільнений від виконання службових обов`язків (при підрозділі) у зв`язку із хворобою. З 27.03.2023 по 10.04.2023 проходив ВЛК з метою визначення придатності до військової служби у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. З 13.04.2023 по 16.04.2023 був звільнений від виконання службових обов`язків (при підрозділі) у зв`язку із хворобою. З 28.04.2023 по 03.05.2023 був звільнений від виконання службових обов`язків (при підрозділі) у зв`язку із хворобою. З 08.05.2023 по 17.06.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у Львівському обласному госпіталі ветеранів війн та репресованих ім. Ю. Липи м. Львів. З 17.06.2023 по 17.07.2023 перебував у відпустці для лікування у зв`язку із хворобою. З 18.07.2023 по 31.07.2023 проходив ВЛК з метою визначення придатності до військової служби у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. 01.08.2023 прибув на службу у В/Ч НОМЕР_1 та подав рапорти на звільнення, на проведення повного розрахунку та виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 за період з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року. Також просить взяти до уваги факт введення воєнного стану на території України у зв`язку із військовою агресією російської федерації.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Аналіз усіх вищевказаних норм КАС України дає підстави стверджувати про обов`язок суду з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Оцінивши матеріали справи, судом встановлено, що представник позивача вперше звернулась до відповідача щодо виплати додаткової винагороди з липня 2022 року по вересень 2022 року з відповідним запитом від 12.09.2022.

Листом від 29.09.2022 №4496 відповідач повідомив представника позивача, що нарахування позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн не було здійснене у зв`язку із вчиненням вказаним військовослужбовцем адміністративного правопорушення.

Згодом представник позивача звернулась із адвокатським запитом від 07.07.2023, зокрема, щодо виплати додаткової винагороди за липень і серпень 2022 року, на який отримала відповідь листом від 20.07.2023 №5354, у якій було вказано, що нарахування позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн не було здійснене у зв`язку із вчиненням вказаним військовослужбовцем адміністративного правопорушення

Позивач звернувся до відповідача із рапортом від 04.08.2023, у якому просив нарахувати додаткову винагороду за серпень 2022 року, на який отримав відповідь від 21.09.2023 №6759, у якій вказано, що командуванням військової частини НОМЕР_1 вже розглядався адвокатський запит від 12.09.2022 стосовно тих самих питань. Обставини невиплати додаткової винагороди не змінилися.

З вказаного випливає, що позивач повинен був дізнатися про порушення свого права у вересні 2022 року. Крім того, судом встановлено, що позивач під час провадження у справі про адміністративне правопорушення та при зверненні щодо виплати додаткової винагороди користувався професійною правовою допомогою, яка надавалась адвокатом Кобзяк А.П.

Відтак суд приходить до висновку, що позивач не був позбавлений права на звернення до суду у строк, визначений законом, за допомогою представника. При цьому суд також враховує і значний проміжок часу між зверненнями представника позивача до відповідача щодо виплати додаткової винагороди, що перевищує встановлений тримісячний строк, і доказів поважності пропуску такого строку позивачем не подано. Вказані в заяві причини щодо перебування позивача у пункті постійної дислокації іншої військової частини, на лікуванні та реабілітації не є поважними причинами з огляду на представлення його інтересів уповноваженим представником на підставі договору про надання правової допомоги №08/22 від 12.09.2022 та отримання відповіді від відповідача щодо підстав невиплати спірної додаткової винагороди 29.09.2022, тобто ще до настання обставин, на які позивач покликається в якості поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Щодо посилання позивача на факт введення на території України воєнного стану, суд зазначає, що питання поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Сам лише факт запровадження воєнного стану на території України, без обґрунтування неможливості звернення позивача до суду у передбачені КАС Україні строки без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на позивача, не може вказувати на наявність об`єктивних причин та перешкод для своєчасної подачі позовної заяви.

Суди Львівської області, в тому числі Львівський окружний адміністративний суд, у відповідності до вимог статей 12-2 та 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон №389-VIII) не припиняли, не призупиняли своєї діяльності та продовжували здійснювати правосуддя під час запровадження в Україні з 24.02.2022 воєнного стану.

Суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22.

Позивачем не надано доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на позивача та не вказано жодної іншої обставини, яка б об`єктивно унеможливила звернення до суду за захистом своїх прав протягом визначеного законом строку.

У справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким він користується, виходячи із поважності причин пропуску строку. У цьому випадку обставин, які б об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на подання позовної заяви протягом законодавчо встановленого строку, не вбачається, а підстави, наведені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, не є поважними та об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, оскільки залежали від самого позивача.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Відтак, суд доходить висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, вказаних у позовній заяві та заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Вказане зумовлює залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Відповідно до частин 3-4 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом з цим, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, при поданні даного адміністративного позову його не сплачував, а доказів понесення інших витрат сторонами до суду не подано, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

визнати неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та відмовити в задоволенні клопотання про його поновлення.

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса місцезнаходження: 81052, Львівська обл., Яворівський р-н, с. Старичі; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Роз`яснити, що після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, позивач має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п.15.5 п.15 Р.VII Перехідні положення КАС України шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

СуддяЧаплик Ірина Дмитрівна