Справа № 200/6189/23
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2024-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2024 року Справа№200/6189/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Череповського Є.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, Київська область, м. Київ, вул. Ярославська, 40, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

01.11.2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Відповідач), в якому просила суд:

визнати протиправним, та скасувати рішення від 27.07.2023 року № 84 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи з 02.03.2000 по 31.12.2001, та з 02.03.2000 по 18.07.2006, з 19.08.2011 по 08.04.2016.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу роботи період навчання з 01.09.1985 по 28.06.1989.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.07.2023 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що 20.07.2023 року позивач звернулася через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідач Рішенням від 27.07.2023 року № 84 відмовив Позиваяу в призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу роботи, та недосягненням пенсійного віку. В оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж Позивача становить 33 роки 9 місяців 17 днів, з них пільгового стажу за списком № 2 - 9 років 9 місяців 2 дні. Також в оскаржуваному рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 28.06.1989, оскільки в дипломі НОМЕР_2 від 03.08.1989 ім`я заявниці зазначено - " ОСОБА_1 ", за паспортом - " ОСОБА_1 ". Згідно довідки № 253 від 01.07.2021 з 02.03.2000 по 31.12.2001, оскільки в пільговій довідці зазначена посада - "майстер основного виробництва" не відповідає назві посади відповідно до Постанови КМУ від 11 березня 1994 року № 162 - "майстри виробничих дільниць", з 02.03.2000 по 18.07.2006, оскільки в довідці зазначена посада - "майстер основного виробництва" не відповідає назві посади відповідно до Постанови КМУ від 16 січня 2023 року № 36 - "майстри виробничих дільниць", згідно довідки № 451-12 від 31.12.2020, оскільки довідка не відповідає формі додатку 5, а саме відсутній підпис головного бухгалтера.

Позивач зазначає, що відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю пенсійного віку позивача, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який для жінок повинен становити 55 років, та зарахуванні спірного періоду роботи до її пільгового стажу.

Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що порушує її конституційні права. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, за змістом якого заперечив проти задоволення заявлених вимог в повному обсязі.

Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що за результатом розгляду документів, які надано позивачем із заявою про призначення пенсії, страховий стаж Позивачки становить 33 роки 9 місяців 17 днів. Необхідний пільговий стаж на роботах із важкими і шкідливими умовами праці визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №2) становить 10 років. Пільговий стаж Позивачки за списком № 2 становить 9 років 9 місяців 2 дні, що дає право на зниження пенсійного віку на 4 роки. За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 28.06.1989, оскільки в дипломі НОМЕР_2 від 03.08.1989 ім`я Позивачки зазначено - " ОСОБА_1 ", а згідно паспорту - " ОСОБА_1 ". До пільгового стажу Позивачки не зараховано періоди роботи згідно довідки № 253 від 01.07.2021 з 02.03.2000 по 31.12.2001, оскільки в пільговій довідці зазначена посада - "майстер основного виробництва" не відповідає назві посади відповідно до Постанови КМУ від 11 березня 1994 року № 162 - "майстри виробничих дільниць"; з 02.03.2000 по 18.07.2006, оскільки в довідці зазначена посада - "майстер основного виробництва" не відповідає назві посади відповідно до Постанови КМУ від 16 січня 2023 року № 36 - "майстри виробничих дільниць"; згідно довідки № 451-12 від 31.12.2020, оскільки довідка не відповідає формі додатку 5, а саме відсутній підпис головного бухгалтера. Також, відповідач зазначив, що станом на момент звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах позивач не досягла віку, що визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 55 років, адже вік позивача на момент звернення 53 роки. Тому, відповідач вважає, що ним прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком за Списком №2 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.

Крім того, відповідач зауважує, що посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 як на підставу виникнення у неї права на призначення пільгової пенсії у віці 55 років є необґрунтованим. Адже у наведеному рішенні від 23 січня 2020 року №1-р/2020 визнано статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII неконституційною, а отже є недіючою при призначенні пенсії на пільгових умовах.

Також у відзиві Відповідач просив залучити у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Ухвалою суду від 05 січня 2024 року у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та про витребування у нього доказів було відмовлено.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_3 .

Відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_4 Позивач у спірні періоди працювала:

04.05.1993 року прийнята машиністом конвеєру 2 розряду на ЦЗФ «Селидівська» ВО «Донецьквуглезбагачування»;

01.03.2000 року переведена майстром основного виробництва;

31.12.2001 року звільнена у зв`язку з переведенням в ЗАТ ЦЗФ «Селидівська»;

01.01.2002 року прийнята майстром основного виробництва за переведенням;

18.07.2006 року переведена начальником зміни;

15.03.2009 року звільнена за власним бажанням;

25.09.2009 року прийнята на основне виробництво майстром на ЦЗФ «Україна»;

19.08.2011 року переведена на основному виробництві начальником зміни;

08.04.2016 року звільнена за власним бажанням;

Згідно довідки №353 від 01.07.2021р. виданої ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», яка уточнює особливий характер чи умови праці необхідні для призначення пільгової пенсії, Позивач в період з 04.05.1993 року по 01.03.2000 року працювала повний робочий день в основному виробництві за професією машиніст конвеєра, що передбачена Списком 2 розділом ІІ пунктом а, код 2030000а-13777, Постанова КМУ №162 від 11.03.1994р., з 01.03.2000 року по 18.07.2006 року за професією майстер осоновного виробництва, що передбачена Списком 2 розділом ІІ пунктом а, код 2030000б-23398, Постанова КМУ №162 від 11.03.1994р., Списком 2 розділом ІІ пунктом б, код 2б, Постанова КМУ №36 від 16.01.2003р.

Згідно довідки №451-12 від 31.12.2020 року виданої ПАТ «ЦЗФ «Україна», про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, Позивач в період з 25.09.2009 року по 18.08.2011 року працювала повний робочий день за професією майстер основного виробництва, що передбачена Списком 2 розділом ІІ пунктом б, код 2б, Постанова КМУ №36 від 16.01.2003р., з 19.08.2011 року по 08.04.2016 року за професією начальник зміни основного виробництва, що передбачена Списком 2 розділом ІІ пунктом б, код 2б, Постанова КМУ №36 від 16.01.2003р.

Позивачем також було додано диплом серії НОМЕР_2 відповідно до якого ОСОБА_1 з 1985 року по 1989 рік навчалася в Докучаєвському гірничому технікумі по спеціальності збагачування і брикетування вугілля. Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 28 червня 1989 року присвоєно кваліфікацію техніка-збагачувальника.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбового прізвища, 23 травня 2011 року було здійснено реєстрацію актового запису про шлюб, відповідно до якого позивачем було змінено прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 позивачем було змінено прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

20.07.2023 року позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України.

Заява позивача про призначення пенсії була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, за результатом якої прийнято Рішення про відмову у призначенні пенсії № 84 від 27.07.2023 року у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та віку.

З рішення вбачається, що страховий стаж особи становить 33 роки 9 місяців 17 днів, з них пільгового стажу за списком № 2 - 9 років 9 місяців 2 дні, що дає право на зниження пенсійного віку на 4 роки.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 28.06.1989, оскільки в дипломі НОМЕР_2 від 03.08.1989 ім`я заявниці зазначено - " ОСОБА_1 ", за паспортом - " ОСОБА_1 ".

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи:

- згідно довідки № 253 від 01.07.2021 з 02.03.2000 по 31.12.2001, оскільки в пільговій довідці зазначена посада - "майстер основного виробництва" не відповідає назві посади відповідно до Постанови КМУ від 11 березня 1994 року № 162 - "майстри виробничих дільниць", з 02.03.2000 по 18.07.2006, оскільки в довідці зазначена посада - "майстер основного виробництва" не відповідає назві посади відповідно до Постанови КМУ від 16 січня 2023 року № 36 - "майстри виробничих дільниць";

- згідно довідки № 451-12 від 31.12.2020, оскільки довідка не відповідає формі додатку 5, а саме відсутній підпис головного бухгалтера. Для зарахування зазначених періодів необхідно надати виправлені довідки.

Відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки заявниця не набула необхідного пільгового стажу та пенсійного віку.

Відповідно до розрахунку стажу РС-Право до пільгового стажу Позивача за Списком №2 не зараховано періоди роботи: з 02.03.2000 року по 31.12.2001 року, з 01.01.2002 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 18.07.2006 року, з 25.09.2009 року по 11.03.2012 року, з 12.03.2012 року по 31.05.2012 року, з 01.06.2012 року по 08.04.2016. також до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 28.06.1989.

Позивач, не погодившись із зазначеним рішенням органу пенсійного фонду, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п.1 та 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праціза списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, іне менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначенихроботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.

За пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону № Закону України"Про пенсійне забезпечення"№ 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 щодо пільгових періодів роботи наявні такі записи:

04.05.1993 року прийнята машиністом конвеєру 2 розряду на ЦЗФ «Селидівська» ВО «Донецьквуглезбагачування»;

01.03.2000 року переведена майстром основного виробництва;

31.12.2001 року звільнена у зв`язку з переведенням в ЗАТ ЦЗФ «Селидівська»;

01.01.2002 року прийнята майстром основного виробництва за переведенням;

18.07.2006 року переведена начальником зміни;

15.03.2009 року звільнена за власним бажанням;

25.09.2009 року прийнята на основне виробництво майстром на ЦЗФ «Україна»;

19.08.2011 року переведена на основному виробництві начальником зміни;

08.04.2016 року звільнена за власним бажанням.

Згідно довідки №353 від 01.07.2021р. виданої ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», яка уточнює особливий характер чи умови праці необхідні для призначення пільгової пенсії, Позивач в період з 04.05.1993 року по 01.03.2000 року працювала повний робочий день в основному виробництві за професією машиніст конвеєра, що передбачена Списком 2 розділом ІІ пунктом а, код 2030000а-13777, Постанова КМУ №162 від 11.03.1994р., з 01.03.2000 року по 18.07.2006 року за професією майстер осоновного виробництва, що передбачена Списком 2 розділом ІІ пунктом а, код 2030000б-23398, Постанова КМУ №162 від 11.03.1994р., Списком 2 розділом ІІ пунктом б, код 2б, Постанова КМУ №36 від 16.01.2003р.

Згідно довідки №451-12 від 31.12.2020 року виданої ПАТ «ЦЗФ «Україна», про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, Позивач в період з 25.09.2009 року по 18.08.2011 року працювала повний робочий день за професією майстер основного виробництва, що передбачена Списком 2 розділом ІІ пунктом б, код 2б, Постанова КМУ №36 від 16.01.2003р., з 19.08.2011 року по 08.04.2016 року за професією начальник зміни основного виробництва, що передбачена Списком 2 розділом ІІ пунктом б, код 2б, Постанова КМУ №36 від 16.01.2003р.

Суд зазначає, що нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Тобто, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

В даному випадку суд звертає увагу, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей з посиланням на дати та номери відповідних наказів, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим відсутність підпису головного бухгалтера в уточнюючій довідці не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи до стажу.

Крім того, суд наголошує, що Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Також суд враховує, що Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162, було передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають майстри виробничих дільниць, начальник зміни, вказана посада передбачена Списком № 2, розділом ІІ, підрозділом «б», кодом 2030000б-23398 та 2010100б-24043.

Так само, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" посада майстра виробничих дільниць передбачена Списком № 2, розділом ІІ, підрозділом «б», кодом 2б, в якому зокрема зазначено такі посади: майстер виробничих дільниць, майстер, старший майстер, начальник зміни.

Відповідно до роз`яснень Міністерства соціального захисту населення України та Міністерства праці України від 10 травня 1994 року №01-3/406-02-2 "Про порядок застосування Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають, право на пенсію за віком на пільгових умовах" у випадках, коли в Списках № 1 і № 2 передбачені робітники, які виконують певні роботи, правом на пенсію на пільгових умовах користуються всі робітники незалежно від назви їх професії, які виконують ці роботи.

Так само, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" посада майстра виробничих дільниць передбачена Списком № 2, розділом ІІ, підрозділом «б», кодом 2б, в якому зокрема зазначено такі посади: майстер виробничих дільниць, майстер, старший майстер, начальник зміни.

Окрім того, Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2011 року (справа №6-57227св10) зазначив, що згідно з пунктом 3 роз`яснень Міністерства соціального захисту населення України та Міністерстві праці України від 10 травня 1994 року №01-3/406-02-2 "Про порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах" право на пенсію на пільгових умовах мають робітники, зайняті виконанням робіт, передбачених Списками № 1 і № 2, протягом повного робочого дня. Під повним робочим днем вважається виконання роботи в умовах, передбачених списками, не менше 80 відсотків робочого часу. Сюди ж включається час проведення підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, а також робіт поза своїм робочим місцем з метою забезпечення виконання своїх трудових функцій. При цьому пунктом 7 цих роз`яснень передбачено, що у випадках, коли в Списках № 1 і № 2 передбачені робітники, які виконують певні роботи, правом на пенсію на пільгових умовах користуються всі робітники незалежно від назви їх професії, які виконують ці роботи.

Відповідачем не надано доказів, що посади, які займав позивач не відносяться до пільгових.

Крім того, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обмежений у праві здійснити запити щодо надання інформації необхідної для призначення / відмови у призначенні пенсії.

Відповідач не навів у спірному рішенні обґрунтування мотивів неврахування спірних періодів роботи Позивача до пільгового стажу за Списком №2. Відтак, в цій частині поведінка відповідача не може бути визнана мотивованою та такою, що відповідає критеріям, наведеним у п.3 ч.2 ст. 2 КАС України (обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на наведене, враховуючи сукупність належних та допустимих доказів, приписи законодавства, що діяло до набрання чинності Законом № 1058, суд дійшов висновку, що записи у трудовій книжці підтверджують характер роботи позивача у спірні періоди, що надає право включення вищевказаних періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 05 серпня 2020 року у справі № 127/9289/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 02.03.2000 по 18.07.2006, з 19.08.2011 по 08.04.2016 підлягають зарахуванню до пільгового стажу передбаченого Списокм №2.

Щодо зарахування до страхового стажу роботи період навчання з 01.09.1985 по 28.06.1989, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Київській області № 84 від 27.07.2023 року відмовлено у призначенні пенсії напільгових умовах, та зокрема не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 28.06.1989, оскільки в дипломі НОМЕР_2 від 03.08.1989 ім`я заявниці зазначено - " ОСОБА_1 ", за паспортом - " ОСОБА_1 ".

У юридичному розумінні " ОСОБА_1 " та " ОСОБА_1 " є різними особами.

Фактично для вирішення питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача зарахувати період навчання з 01.09.1985 по 28.06.1989, є встановлення факту, зокрема, належності Позивачу документів, які підтверджують страховий стаж.

При цьому, встановлення юридичних фактів не належить до юрисдикції адміністративних судів, а відноситься до юрисдикції загальних судів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди загальної юрисдикції розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Законодавством встановлено порядок подання до органів Пенсійного фонду документів про призначення та/або перерахунок пенсії та вимоги до таких документів, які не допускають зазначення у них даних, які не збігаються із даними паспорту особи, яка звернулася щодо її прізвища, ім`я та по батькові.

Підтвердження факту приналежності документів, що містять суперечності певній особі здійснюється в рамках окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення в порядку цивільного судочинства.

Отже, для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме щодо належності певних документів позивачу, позивач має право звернутися безпосередньо до суду загальної юрисдикції.

Доводи позивача про те, що на момент отримання диплому НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , мала інший паспорт в якому можливо на час видачі диплому НОМЕР_2 ім`я було зазначене саме як « ОСОБА_1 » не знайшли свого підтвердження доказами, суд вважає вказані твердження неприйнятними, оскільки в дипломі НОМЕР_2 зазначено українською та російською ім`я « ОСОБА_1 », проте у всіх інших документах наданих Позивачем до суду зазначено ім`я позивача « ОСОБА_1 ». Інших доказів позивач не надала ані органу Пенсійного фонду, ані суду.

Отже суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Спірним у даній справі є також правомірність відмови відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з недосягненням особою пенсійного віку.

До спірних правовідносин суд застосовує норми матеріального права з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові Великої Палати Верховного суду від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

Так, 3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148, що доповнив Закон № 1058 розділом XIV-1, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами ст. 12 Закону № 1788 право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону № 1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14 пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213.

Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058 з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якостізакону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058.

Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи пенсійного органу про те, що відповідно до ст. 5 Закону № 1058 дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цимЗаконом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цимЗакономвизначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачитизакономзаборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Закон № 1788 був прийнятий раніше за Закон № 1058.

Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням пенсійного органу на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, відповідно до якого положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148 мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку пенсійного органу, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788 відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788 всі інші положення, чого зроблено не було.

З огляду на викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.07.2023 року № 84 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за норами п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Враховуючи встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку, що Позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788, оскільки на час звернення за призначенням пенсії вона досягла 50-річного віку та набула необхідний страховий і пільговий стаж.

За вищевикладених обставин, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції про сплату судового збору №7182-5321-3832-7544 від 31.10.2023 року Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 858,88 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень у розмірі 600,00 грн. на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, Київська область, м. Київ, вул. Ярославська, 40, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 27.07.2023 року № 84 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, Київська область, м. Київ, вул. Ярославська, 40, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), з 20.07.2023 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, зарахувавши до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи з 02.03.2000 по 18.07.2006 за посадою майстер основного виробництва, з 19.08.2011 по 08.04.2016 за посадою начальник зміни осоновного виробництва

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, Київська область, м. Київ, вул. Ярославська, 40, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплату судового збору в розмірі 600,00 грн.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Є.В. Череповський