Справа № 824/2354/15-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 р. м. Чернівці Справа № 824/2354/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Анісімова О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Жабокріцької Я.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Беженара О.Ф.,

представника відповідача - Маріуци Р.А.,

представника третьої особи - Лунги І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міністерство юстиції України про скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

I. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Чернівецької обласної прокуратури (далі - відповідач), в якому просить:

- скасувати наказ прокурора Чернівецької області від 25 вересня 2015 року №959-к "Про звільнення ОСОБА_1 " в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Шевченківського району м. Чернівці Чернівецької області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Шевченківського району м.Чернівці Чернівецької області;

- стягнути з прокуратури Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26 вересня 2015 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

- зобов`язати прокуратуру Чернівецької області проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

1.2. Ухвалою суду від 23.10.2015 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

1.3. Ухвалою суду від 23.10.2015 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

1.4. Ухвалою суду від 10.11.2015 року зупинено провадження у справі № 824/2354/15-а до вирішення Конституційним Судом України подання сорока семи народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та подання Верховного Суду України щодо відповідності положенням частини третьої статті 22, частини першої статті 38, статті 58, частини другої статті 61, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про очищення влади" та щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 6 частини першої, пунктів 2, 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України "Про очищення влади".

1.5. Ухвалою суду від 04.12.2020 року поновлено провадження у справі.

1.6. Ухвалою суду від 22.01.2021 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство юстиції України (далі - третя особа або Мінюст).

1.7. Рішенням суду від 05.04.2021 року позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Чернівецької області від 25 вересня 2015 року № 959-к «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Шевченківського району м. Чернівці Чернівецької області у зв`язку із припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Шевченківського району м. Чернівці Чернівецької області з 26.09.2015 року; стягнуто з Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 527096,40 грн; рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Шевченківського району м. Чернівці Чернівецької області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, допущено до негайного виконання; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

1.8. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2021 року апеляційну скаргу Чернівецької обласної прокуратури залишено без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року - без змін.

1.9. Постановою Верховного Суду від 26.10.2023 року касаційну скаргу Чернівецької обласної прокуратури задоволено частково; рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2021 року скасовано, а справу №824/2354/15-а направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Чернівецького окружного адміністративного суду.

Підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції стало те, що ними не досліджувалось, які саме дії вчиняв позивач, обіймаючи посаду начальника відділу процесуального керівництва при провадження досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області у період з 21.11.2013 року по 22.02.2014 року, та чи охоплюються вони забороною, передбаченою пунктом 12 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади»; висновки судів попередніх інстанцій про зайняття позивачем у період з 25.02.2010 року по 22.02.2014 року керівної посади, передбаченої частиною першою статті 3 Закону України «Про очищення влади» та його протиправне звільнення у зв`язку із цим фактом, є помилковими та очевидно стосуються фактичних обставин іншої справи.

1.10. Ухвалою суду від 05.11.2023 року справа прийнята до свого провадження суддею Анісімовим О.В., прийнято рішення розглядати справу одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

1.11. Ухвалою суду від 22.11.2023 року задоволено клопотання Чернівецької обласної прокуратури про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

1.12. Ухвалою суду від 07.12.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Позиція позивача

2.1. Відповідно до заяв по суті та пояснень позивача та його представника, які надані у судовому засіданні, позивач вважає, що оскаржуваним наказом порушено його права та охоронювані законом інтереси, оскільки оскаржуваний наказ прийнятий всупереч Конституції України, а тому порушив його право на працю, доступ до публічної служби.

2.2. Звертав увагу на те, що ні відповідачем, ні будь-яким іншим органом не було вжито жодних дій по установленню його вини, оскільки не проводилось жодних перевірок на факт відповідності критеріям звільнення за Законом України «Про очищення влади».

2.3. Указував, що на момент, коли він здійснював процесуальне керівництво у кримінальних провадженнях №0000154 та №0002956, не існувало жодного чинного нормативно-правового акту, який би визначав, що виконання вищевказаних функцій є правопорушенням. Порушень вимог законодавства під час виконання ним обов`язків процесуального керівника не установлено. Відтак, позивач вважав, що не може нести відповідальність у вигляді заборони, лише на підставі самого факту здійснення ним процесуального керівництва у кримінальних провадженнях №0000154 та №0002956 у минулому, що саме по собі не містить і не може містити складу жодного правопорушення.

2.4. Позивач вважає, що звільнення його з посади на підставі положень Закону України «Про очищення влади» є порушенням вимог міжнародних норм, а також практики Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права України.

2.5. Крім цього, обґрунтовуючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який йому має виплатити відповідач, позивач вважає, що при його визначенні необхідно керуватися пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100).

Позиція відповідача

2.6. Відповідно до наданих представником відповідача пояснень та наявних у справі заяв по суті, відповідач вважає оскаржуваний наказ правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, оскільки застосування до позивача заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Законом України "Про очищення влади" є правомірним, позаяк останній був працівником прокуратури, який здійснював процесуальне керівництво, вносив подання, погодження, підтримував клопотання про застосування запобіжних заходів, підтримував державне обвинувачення у суді стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29.01.2014 № 737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21.02.2014 № 743-VII у період з 21.11.2013 року по 22.02.2014 року та не був звільнений в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням.

2.7. Щодо застосування пункту 10 Порядку №100 при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, представник відповідача суду пояснив, що таке положення не може бути застосоване до досліджуваних правовідносин, оскільки на момент розгляду справи у суді пункт 10 Порядку №100 втратив чинність.

Третя особа

2.8. Представниця Мінюсту вважає позов необґрунтований та не вбачає підстав для зобов`язання прокуратури Чернівецької області проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , освіта вища юридична, 14 жовтня 2003 року прийнятий на службу в органи прокуратури. (т.1 а.с. 24-25, т.2 а.с. 4).

3.2. Позивач склав присягу працівника прокуратури, у тім що він присягає, зокрема: захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави та інше. (т.2 а.с.120).

3.3. ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури на різних посадах, у тому числі:

- з 24.12.2012 року по 22.04.2014 року на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Чернівецької області (т.2 а.с.139);

- з 22.04.2014 року по 20.06.2014 року на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Чернівецької області. (т.2 а.с.143);

- з 20.06.2014 року по 25.09.2015 року на посаді заступника прокурора Шевченківського району м. Чернівці Чернівецької області (т.2 а.с.145).

3.4. Наведені обставини також підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.27-28).

3.5. 16.10.2014 року набув чинності Закон України «Про очищення влади», яким передбачені підстави та порядок проведення люстрації щодо посадових осіб державної влади та місцевого самоврядування.

3.6. На виконання вимог указаного Закону, розпорядженням прокурора Чернівецької області №31 від 11.02.2015 року затверджено графік черговості подання заяв на проведення перевірки працівників прокуратури області (т.1 а.с.51-52).

3.7. 11.03.2015 року позивачем на ім`я прокурора Чернівецької області подано заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», у якій повідомив, що заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» не застосовуються до нього (т.1 а.с.53).

3.8. 11.03.2015 року відповідач листом №11-210вих-15 направив на адресу Генеральної прокуратури України запит про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» відносно позивача (т.1 а.с.67).

3.9. Генеральна прокуратура України листом від 21.09.2015 року за вих. №11/1/2-3785вих-15 направила на адресу відповідача, у тому числі висновок про результати перевірки достовірності вказаних позивачем у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частиною третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» від 21.09.2015 року за вих. №11/1/2-3783вих-15 відносно позивача (т.1 а.с.69-71).

Відповідно до наведеного висновку підставою для застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади" на основі критерію, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади", зокрема стало те, що позивач здійснював процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0002956 за частиною четвертою статті 27, статтею 241 КК України за фактом незаконного утримання депутатів Чернівецької міської ради. У межах цього кримінального провадження позивачем проведено допит депутатів міської ради, які підписали колективне звернення, що стало підставою для реєстрації кримінального провадження. Указані процесуальні дії згідно з висновком Генеральної прокуратури України визначені такими, що спрямовані на з`ясування фактичних обставин, які підлягали дослідженню у кримінальному провадженні з метою притягнення до кримінальної відповідальності учасників мирних акцій протесту.

Також, групою прокурорів, у тому числі і ОСОБА_1 , здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000154 за частиною першою статті 294, частиною першою статті 15, частиною першою статті 341 КК України відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які в подальшому були звільнені від кримінальної відповідальності на підставі Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу акцій, які мали місце під час проведення мирних зібрань", а кримінальне провадження з цих підстав закрито. У межах цього кримінального провадження позивач надавав письмові вказівки органу досудового розслідування щодо встановлення осіб з числа особового складу працівників органів внутрішніх справ, працівників ОДА, учасників сесій Чернівецької ОДА та їх допиту, а також допиту членів громадських організацій; за участю позивача проведено додатковий огляд приміщення ОДА Чернівецької області.

3.10. Цим же листом зобов`язано відповідача у триденний термін направити на адресу Генеральної прокуратури України наказ про звільнення позивача та повідомити Міністерство юстиції України.

3.11. Указаний лист отримано відповідачем 23.09.2015 року та зареєстровано за вх.№11/23201вх, що підтверджується відтиском штампу секретаріату прокуратури Чернівецької області.

3.12. 25.09.2015 року на підставі висновку Генеральної прокуратури України про результати перевірки достовірності вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частиною третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» від 21.09.2015 року, керуючись пунктом 3 частини першої статті 11 Закону України «Про прокуратуру», підпунктом 4 пункту 5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру», частиною третьою статті 1, пунктом 12 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади», прокуратурою Чернівецької області видано наказ №959-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнено молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Шевченківського району м. Чернівці Чернівецької області у зв`язку із припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України (т.1 а.с.26).

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Предметом цього позову є наказ прокурора Чернівецької області від 25.09.2015 року №959-к "Про звільнення ОСОБА_1 " в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Шевченківського району м. Чернівці Чернівецької області.

4.2. Підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного наказу став висновок Генеральної прокуратури України про результати перевірки достовірності вказаних позивачем у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частиною третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» від 21.09.2015 року за вих. №11/1/2-3783вих-15, згідно якого до ОСОБА_1 підлягають застосуванню заборони, передбачені частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади" на основі критерію, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади".

4.3. Підставою для наявності наведених заборон стало те, що позивач, працюючи в органах прокуратури, здійснював процесуальне керівництво по кримінальним провадженням стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань", Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України".

4.4. Отже, у цій справі суд має встановити, чи відповідав критерію, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади" ОСОБА_1 , та у разі такої відповідності, чи підлягав він звільненню з органів прокуратури, у зв`язку із застосуванням до нього заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

4.5. Окрім цього, суд звертає увагу, що ця справа направлена Верховним Судом на новий розгляд в суд першої інстанції, і підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції стало те, що ними не досліджувалось, які саме дії вчиняв позивач, обіймаючи посаду начальника відділу процесуального керівництва при провадження досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області у період з 21.11.2013 року по 22.02.2014 року, та чи охоплюються вони забороною, передбаченою пунктом 12 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади»; висновки судів попередніх інстанцій про зайняття позивачем у період з 25.02.2010 року по 22.02.2014 року керівної посади, передбаченої частиною першою статті 3 Закону України «Про очищення влади» та його протиправне звільнення у зв`язку із цим фактом, є помилковими та очевидно стосуються фактичних обставин іншої справи.

Відповідно до частини 5 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Наведене зобов`язує суд при вирішенні цього спору врахувати висновки та мотиви, з яких скасовані судові рішення у цій справі.

Щодо правомірності наказу прокурора Чернівецької області від 25.09.2015 року №959-к "Про звільнення ОСОБА_1 "

4.6. Так, 16.10.2014 року набрав чинності Закон України "Про очищення влади" від 16.09.2014 року.

4.7. Очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування (частина перша статті 1 Закону України "Про очищення влади").

4.8. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист (частина друга статті 1 Закону України "Про очищення влади").

4.9. Протягом десяти років із дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону (частина третя статті 1 Закону України "Про очищення влади").

4.10. Статтею 2 Закону України "Про очищення влади" визначено посади, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації), до яких віднесено посадових та службових осіб органів прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Національного банку України (пункт 7 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади").

4.11. Критерії здійснення очищення влади (люстрації) установлені статтею 3 Закону України "Про очищення влади".

4.12. Пунктом 12 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади" визначено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням, зокрема працівника органу прокуратури, який здійснював процесуальне керівництво, вносив подання, погодження, підтримував клопотання про застосування запобіжних заходів, підтримував державне обвинувачення у суді стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань", Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України".

4.12. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України "Про очищення влади" заборона, передбачена частиною четвертою статті 1 цього Закону, застосовується до суддів, які постановлювали ухвали про дозвіл на затримання з метою приводу, про застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, ухвалювали обвинувальні вироки, залишали їх без змін щодо осіб, до яких застосовано повну індивідуальну амністію Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про застосування амністії в Україні" щодо повної реабілітації політичних в`язнів", співробітників органів внутрішніх справ, прокуратури та інших правоохоронних органів, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на кримінальне переслідування та притягнення до кримінальної відповідальності осіб, до яких застосовано повну індивідуальну амністію Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про застосування амністії в Україні" щодо повної реабілітації політичних в`язнів".

4.13. Підпунктом 1 пункту 2 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про очищення влади" передбачено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб, звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

4.14. Аналіз положень пункту 12 частини другої статті 3 у взаємозв`язку із частиною третьою статті 1 та пунктом 2 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про очищення влади" дає підстави для висновку, що заборони, установлені частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади", виникають в силу закону, а не в силу прийняття суб`єктом владних повноважень правозастосовного (індивідуально-правового) акта.

4.15. Питання люстраційних заходів неодноразово досліджувалося Верховним Судом, який у своїх постановах, зокрема, констатував, що люстрація, як законодавче обмеження, за своєю правовою природою є відмінною від юридичної відповідальності та не може бути ототожнена з нею. Застосовані люстраційним законодавством заходи не можуть вважатися заходами юридичної відповідальності, оскільки не є санкцію за конкретне протиправне діяння. Їхня мета полягала у відновленні довіри до органів державної влади, а не у притягненні до відповідальності посадових осіб.

4.16. Разом з тим, Закон України "Про очищення влади" визначає конкретні правові підстави для застосування до відповідних осіб установлених ним заборон та сукупність умов, за наявності яких виникають такі підстави.

4.17. У період з 24.12.2012 року по 20.06.2014 року позивач працював на посадах начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Чернівецької області; прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Чернівецької області, а з 20.06.2014 року ОСОБА_1 призначено заступником прокурора Шевченківського району м. Чернівці.

4.18. Правомірність прийняття спірного наказу відповідач обґрунтовує посиланням на висновок про результати перевірки достовірності вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", який складений 21.09.2015 року Генеральною прокуратурою України, відповідно до змісту якого позивачем у період роботи в органах прокуратури з 21.11. 2013 року по 22.02.2014 року здійснювалися дії (заходи), наведені у пункті 12 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади", які тягнуть за собою застосування до останнього заборон, передбачених частиною третьою статті 1 вказаного Закону (том 1, а.с.70-71).

4.19. Дійсно судом вище встановлено, що:

- позивач, будучи одним із процесуальних керівників у кримінальному провадженні №0002956 за частиною четвертою статті 27, статтею 241 КК України за фактом незаконного утримання депутатів Чернівецької міської ради, 10.12.2013 року проводив допит депутатів міськради, які підписали колективне звернення, що стало підставою для реєстрації кримінального провадження, за приводу обставин захоплення сесійної зали групою невідомих осіб. Указані процесуальні дії згідно з висновком Генеральної прокуратури України визначені такими, що спрямовані на з`ясування фактичних обставин, які підлягали дослідженню у кримінальному провадженні з метою притягнення до кримінальної відповідальності учасників мирних акцій протесту;

- також, позивач, будучи одним із процесуальних керівників у кримінальному провадженні №0000154 за частиною першою статті 294, частиною першою статті 15, частиною першою статті 341 КК України відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які в подальшому були звільнені від кримінальної відповідальності на підставі Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу акцій, які мали місце під час проведення мирних зібрань", а кримінальне провадження з цих підстав закрито, надавав письмові вказівки органу досудового розслідування щодо встановлення осіб з числа особового складу працівників органів внутрішніх справ, працівників ОДА, учасників сесій Чернівецької ОДА та їх допиту, а також допиту членів громадських організацій; за участю позивача проведено додатковий огляд приміщення ОДА Чернівецької області. Указані процесуальні дії згідно з висновком Генеральної прокуратури України визначені такими, що спрямовані на з`ясування фактичних обставин, які підлягали дослідженню у кримінальному провадженні з метою притягнення до кримінальної відповідальності учасників мирних акцій протесту під час Революції Гідності.

4.20. Наведене у судовому засіданні підтвердив позивач, при цьому звернув увагу суду, що жодного процесуального рішення, яке б обмежувало право особи, в рамках наведених кримінальних проваджень він не приймав, оскільки перебував в складі групи процесуальних керівників на чолі з першим заступником прокурора області.

4.21. Судом вище наведені положення пунктом 12 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади", згідно яких заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням, зокрема працівника органу прокуратури, який здійснював процесуальне керівництво, вносив подання, погодження, підтримував клопотання про застосування запобіжних заходів, підтримував державне обвинувачення у суді стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань", Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України".

4.22. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не вносив подання, погодження, не підтримував клопотання про застосування запобіжних заходів, не підтримував державне обвинувачення у суді стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань", Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України".

Наведене не заперечує у своїх поясненнях представник відповідача.

4.23. Однак він перебував в складі групи прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво в кримінальних провадженнях №0002956 та №0000154, а отже формально його можна було віднести до осіб, до яких застосовується заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, як такий, що обіймав посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не був звільнений в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням.

4.24. Водночас, суд вважає за необхідним проаналізувати процесуальні дії ОСОБА_1 під час перебування останнього в складі групи прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво в кримінальних провадженнях №0002956 та №0000154.

При цьому суд виходить з того, що у даному разі важливо не стільки статус позивача, як процесуального керівника, а скільки його дії, під час реалізації цього статусу.

4.25. Водночас суд звертає увагу, що Венеціанська комісія у Проміжному (пункти 64, 82, 104) та Остаточному (пункт 18) висновках №788/2014 щодо Закону України «Про очищення влади» наголошує на необхідності доведеності вини кожної особи, яка піддається люстраційним процедурам, як на загальновизнаному міжнародному стандарті.

4.26. Парламентська асамблея Ради Європи у Резолюції ПАРЄ № 1096 (1996) звертає увагу держав-членів на те, що «люстрація» застосовується до осіб у випадку доведення їх провини в кожному конкретному випадку, а не як інструмент формального звільнення з посади. Зокрема, у пункті 12 Асамблея підкреслила, що загалом люстраційні заходи можуть будуть сумісними з демократичною державою, заснованій на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв. По-перше, провина, а саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; це наголошує на потребі в індивідуальному, а не колективному, застосуванні законів про люстрацію. По-друге, повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості до доведення провини і право на судовий перегляд ухваленого рішення. Помста у жодному разі не може бути метою таких заходів, а процес люстрації не повинен допускати політичне або соціальне зловживання результатами люстрації. Метою люстрації є не покарання осіб, які вважаються винними (це входить до завдань прокурорів, які керуються кримінальним законодавством), а захист молодих демократій.

4.27. У зв`язку із наведеним суд відхиляє доводи відповідача, про те, що оскільки люстрація не має відношення до видів юридичної відповідальності, то не має потреби установлювати і факти особистої протиправної поведінки осіб, до яких застосовують заходи очищення влади, і нормами Закону України "Про очищення влади", які є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів та які в силу свого імперативного характеру підлягають безумовному застосуванню до спірних правовідносин, не передбачено установлення таких фактів (ця позиція суду відповідає висновку щодо правозастосування, який наведений у постанові Верховного Суду від 21.09.2023 року, №824/3155/14-а, адміністративне провадження № К/9901/33329/20).

4.28. Вище судом встановлено, що позивач був включений до групи процесуальних керівників по кримінальних провадженнях №0002956 та №0000154, під час чого проводив допит депутатів міської ради, надав вказівки органу досудового розслідування щодо встановлення осіб з числа особового складу працівників органів внутрішніх справ, працівників ОДА, учасників сесій Чернівецької ОДА та їх допиту, а також допиту членів громадських організацій. Крім цього, за його участю проведено додатковий огляд приміщення ОДА Чернівецької області.

4.29. Проаналізувавши наведені процесуальні дії, які здійснені позивачем в статусі процесуального керівника по кримінальним провадженням №0002956 та №0000154, слід прийти до висновку, що: ним не приймалось жодної постанови відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України; його процесуальні дії були спрямовані виключно на фіксації подій і жодним чином не стосувалась обмеження або порушення прав особи; проведені ним процесуальні дії здійсненні на реалізації Кримінального процесуального кодексу України; він не був старшим групи процесуальних керівників і доказів його причетності до порушення прав та свобод інших осіб немає.

4.30. Суд вважає, що дії ОСОБА_1 не створили та не могли створити у силу їх природи, негативні наслідки для осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань в період Революції Гідності.

4.31. Жодних доказів причетності позивача до переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, відповідач суду не надав і в під час судового засідання їх не встановлено.

4.32. У контексті наведеного суд вважає за необхідним звернути увагу на рішення ЄСПЛ у справі "Полях та інші проти України", із застосуванням підходу, заснованого на наслідках, визнав, що звільнення заявників на підставі Закону України "Про очищення влади" становило втручання у їхнє право на повагу до приватного життя, захищене статтею 8 Конвенції.

4.33. У пункті 208 цього рішення щодо підходу, заснованого на наслідках, Суд зазначив, що Закон України "Про очищення влади" вплинув на заявників у трьох аспектах:

1) їх звільнили з державної служби;

2) до них було застосовано заборону обіймати посади державної служби на строк десять років;

3) відомості про осіб заявників було внесено до загальнодоступного в мережі Інтернет Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади".

4.34. За оцінкою ЄСПЛ поєднання цих заходів мало дуже серйозні наслідки для здатності заявників встановлювати і розвивати відносини з іншими та їхньої соціальної та професійної репутації, а також значною мірою вплинуло на них. Вони не були просто відсторонені, понижені або переведені на менш відповідальну посаду, а звільнені із забороною обіймати посади державної служби, одразу втративши всі свої здобутки. Їм було заборонено обіймати будь-які посади державної служби у сфері, в якій вони багато років працювали як державні службовці (рішення у справі "Полях та інші проти України", пункт 209).

4.35. У вказаній справі ЄСПЛ визнав, що застосовані до заявників заходи ґрунтувалися на національному законодавстві, однак піддав сумніву наявність легітимної мети звільнення заявників на підставі Закону України "Про очищення влади", проте продовжив розгляд скарг, призюмуючи, що цілі Закону України "Про очищення влади" можуть розглядатися як такі, що загалом відповідають цілям, визнаним Судом законними у його практиці щодо посткомуністичної люстрації в державах Центральної та Східної Європи. ЄСПЛ зазначив, що він має переконатися чи переслідували законну мету застосовані до заявників заходи розглянуті не in abstracto, а з огляду на конкретні обставини їхніх справ, і чи були вони "необхідні у демократичному суспільстві" у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції. Втручання вважатиметься "необхідним у демократичному суспільстві" для досягнення законної мети, якщо воно відповідає "нагальній суспільній необхідності", та, зокрема, якщо воно є пропорційним переслідуваній законній меті.

4.36. В основу підходу ЄСПЛ до розгляду справ, які стосувалися люстраційних заходів, покладено необхідність пошуку балансу між концепцією "демократії, здатної себе захистити", що передбачає принцип політичної лояльності державних службовців ("демократична держава вправі вимагати від державних службовців відданості конституційним принципам, на яких вона заснована") та принципу дотримання прав і свобод людини, що гарантовані Конвенцією.

4.37. ЄСПЛ на основі аналізу своєї практики погодився, що індивідуалізація люстраційних заходів, хоча загалом вважається необхідною, не завжди є необхідною у справі щодо кожної конкретної особи та може бути здійснена на законодавчому рівні. Проте для вибору такого підходу мають бути наведені переконливі підстави (рішення у справі "Анчев проти Болгарії" (Anchev v. Bulgaria), заява №38334/08 і 68242/16, пункти 109 - 111). У зв`язку з цим ЄСПЛ наголосив, що особливо важливим фактором є якість парламентського і судового перегляду законодавчого механізму (mutatis mutandis, рішення у справі "Енімал Дефендерз Інтернешнл проти Сполученого Королівства" [ВП] (Animal Defenders International v. the United Kingdom) [GC], заява №48876/08, пункти 113-116, ЄСПЛ 2013 (витяги). Іншими аспектами, які мають враховуватись, під час оцінки відповідності законодавчого механізму, який передбачає застосування обмежувальних заходів за відсутності індивідуальної оцінки поведінки особи, є суворість застосованого заходу (рішення у справі "Анчев проти Болгарії" (Anchev v. Bulgaria), заява №38334/08 і 68242/16, пункт 111), та чи розроблено законодавчий механізм достатньо чітко для вирішення нагальної суспільної потреби, яку він має задовольнити пропорційним чином (наприклад, у контексті статті 3 Першого протоколу до Конвенції рішення у справі "Жданока проти Латвії" [ВП] (Zhdanoka v. Latvia) [GC], заява №58278/00, пункти 22-28, 116-136, ЄСПЛ 2006 IV). Утім, щоб обмежувальний захід відповідав статті 3 Першого протоколу до Конвенції, достатнім може бути менший рівень індивідуалізації, ніж у випадках стверджуваного порушення статей 8 і 11 Конвенції (рішення у справі "Жданока проти Латвії", пункт 115) (рішення у справі "Полях та інші проти України", пункти 292-293).

4.38. ЄСПЛ зазначив, що застосування до заявників встановлених Законом України "Про очищення влади" заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки. Насправді, ніколи не стверджувалося, що самі заявники вчинили які-небудь конкретні дії, що підривали демократичну форму правління, верховенство права, національну безпеку, оборону або права людини. Вони були звільнені на підставі Закону лише тому, що обіймали певні відносно високі посади державної служби, коли пан ОСОБА_4 був Президентом України (рішення у справі "Полях та інші проти України", пункт 294).

4.39. У підсумку ЄСПЛ дійшов висновку, що не було доведено, що втручання щодо будь-кого із заявників було необхідним у демократичному суспільстві. Отже, було порушено статтю 8 Конвенції щодо всіх заявників.

4.40. Аналіз цього рішення ЄСПЛ та встановленого у ньому порушення статті 8 Конвенції щодо всіх заявників дозволяє дійти висновку, що застосований до заявників законодавчий механізм очищення влади (люстрації), визначений Законом України "Про очищення влади", суперечить верховенству права, оскільки порушує права людини, поважати які Україна взяла на себе міжнародні зобов`язання, ратифікувавши Конвенцію, а тому його застосування становить порушення положень Конвенції.

4.41. У цій справі до позивача, який перебував у статусі процесуального керівника, був застосований найсуворіший захід очищення влади (люстрації) на підставі Закону України "Про очищення влади", законодавчому механізму якого була надана оцінка ЄСПЛ у рішенні по цій справі. Тож, при вирішенні цього спору застосуванню підлягають положення статті 8 Конвенції, тлумачення якої надано у справі "Полях та інші проти України", оскільки за висновками ЄСПЛ саме Закон України "Про очищення влади", що укладений з порушенням міжнародних стандартів у сфері люстрації, є причиною порушення положень Конвенції.

4.42. Венеціанська комісія у пункті 65 Проміжного висновку №788/2014 зазначила, що той факт, що Закону України "Про очищення влади" виключає фактор часу в цілому, незалежно від тяжкості минулої поведінки, вступає в конфлікт з принципом індивідуальної відповідальності, на якому має бути заснована люстрація.

4.43. Без аналізу індивідуальної поведінки неможливо установити особисту вину осіб, до яких застосовано означені заборони, для того, щоб переконатися у застосуванні до цих осіб індивідуальної відповідальності, а не колективної, як це задекларовано у принципах Закону України "Про очищення влади", що мали б спрямовувати процес очищення влади (люстрації).

4.44. Без установлення зв`язку між указаними особами та узурпацією влади неможливо дійти висновку, що було досягнуто легітимної мети Закону України "Про очищення влади" - недопущення до участі в управлінні державними справами саме осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. Отже, не можливо й дійти висновку, що було досягнуто справедливого балансу між захистом інтересів демократичного суспільства, з одного боку, та повагою до прав позивача - з іншого.

4.45. Тож заборона перебування на зазначених у Законі України "Про очищення влади" посадах та, як наслідок, звільнення з цих посад, розглядається як установлення презумпції колективної вини, а не презумпції невинуватості, що вказує на невідповідність меті й принципам Закону України "Про очищення влади", визначеним у частині другій статті 1 цього Закону.

4.46. Указані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 03 червня 2020 року (справа №817/3431/14), з урахуванням яких [висновків] суд апеляційної інстанції прийняв оскаржувану постанову.

4.47. Повертаючись до обставин цієї справи, суд констатує, що при звільненні позивача із займаної посади, відповідач не ставив перед собою мети установлення фактів особистої протиправної поведінки ОСОБА_1 при здійсненні ним процесуального керівництва в кримінальних провадженнях №0002956 та №0000154.

У свою чергу відповідач ніколи не стверджував про причетність позивача до будь-яких порушень прав людини чи підтримання останнім антидемократичних заходів.

4.48. Оцінюючи пропорційність обмежень у їх сукупності, застосованих до ОСОБА_1 , щодо легітимної мети (очищення влади), якої прагнули досягти органи державної влади, суд вважає їх непропорційними, невиправданими та не необхідними у демократичному суспільстві.

4.49. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний наказ відповідача не відповідає критеріям правомірності, наведених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, винесений непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та становить непропорційне втручання у право позивача на приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції.

4.50. Скасування наказу прокурора Чернівецької області від 25.09.2015 року №959-к 5"Про звільнення ОСОБА_1 ", у силу вимог частини першої статті 235 Кодексу Законів про Працю України, є підставою для його поновлення на попередній роботі, а саме на посаді, з якої його звільнили.

Щодо зобов`язання прокуратуру Чернівецької області проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

4.51. З даного приводу суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про очищення влади" очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

4.52. За нормами частини третьої статті 1 Закону України "Про очищення влади" протягом десяти років із дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

4.53. Пункт 9 розділу І Положенням про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" №1704/5 (далі - Положення №1704/5) передбачає, що Реєстратори в межах своєї компетенції вносять до Реєстру та вилучають з нього у порядку, визначеному цим Положенням, відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", надають інформацію з Реєстру у випадках, визначених частиною другою статті 7 Закону України "Про очищення влади", виконують інші функції, передбачені цим Положенням.

4.54. Згідно з пунктом 4 розділу І Положення №1704/5, держателем Реєстру є Міністерство юстиції України.

4.55. Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Положення №1704/5 підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", є звернення про вилучення від органу, який проводив перевірку, або від особи, відомості щодо якої внесені до Реєстру, з наданням одного з таких документів:

- копії обґрунтованого рішення про скасування результатів перевірки, що свідчить про відсутність підстав для застосування до особи, яка проходила перевірку, заборон, визначених статтею 1 Закону України "Про очищення влади", від органу, який проводив перевірку, в паперовій формі за підписом уповноваженої особи органу, завіреним печаткою;

- копії відповідного судового рішення в паперовій формі, засвідченої в установленому порядку, з належним чином оформленим підтвердженням про набрання законної сили;

- копії документів про смерть особи, відомості щодо якої внесені до Реєстру, в паперовій формі та засвідчені належним чином.

4.56. Проаналізувавши наведені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що Положення №1704/5 не містить перешкод для реалізації відповідачем позовної вимоги про зобов`язання проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

4.57. Аналіз вимог пункту 5 розділу II Положення №1704/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 17 липня 2020 року №2454/5) дає можливість стверджувати, що підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", є, зокрема, рішення суду.

4.58. Таким чином, з метою ефективного, повного та належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідним зобов`язати Чернівецьку обласну прокуратуру поінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

4.59. Подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.09.2020 року у справі №826/5029/16, від 04.06.2020 року у справі №821/4571/14, від 29.09.2021 року у справі №826/17800/14, від 19.05.2022 року у справі №826/17602/14, від 23.03.2023 року у справі №802/1072/15-а, від 21.09.2023 року у справі №824/3155/14-а).

Щодо стягнення з прокуратури Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26 вересня 2015 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі

4.60. Як встановлено судом вище, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року вже було визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Чернівецької області від 25 вересня 2015 року № 959-к «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Шевченківського району м. Чернівці Чернівецької області у зв`язку із припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Шевченківського району м. Чернівці Чернівецької області з 26.09.2015 року; та стягнуто з Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 527096,40 грн.

4.61 У судовому засіданні позивач підтвердив, що на виконання рішення суду від 05.04.2021 року ним отримано від відповідача кошти у сумі 527096,40 грн. Однак, вважає, що наведена сума отриманих коштів судом визначена не правильно, оскільки не було враховано положення пункту 10 Порядку №100, а тому цей суд має ще донарахувати йому суму у розмірі 806165,20 грн.

4.62. З даного приводу суд звертає увагу зазначає наступне.

Дійсно, в редакції Постанови №100, діючої на момент первинного звільнення позивача з органів прокуратури, пункт 10 передбачав, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.

4.63. Однак, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1213 (яка набрала чинності з 12.12.2020 року) положення пункту 10 Порядку №100 - виключено.

4.64. Тобто на сьогодні, немає нормативних підстав для визначення коефіцієнта підвищення при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як того вимагає позивач.

При цьому суд звертає увагу на те, що за змістом частини другої статті 235 КЗпП України рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік) суд ухвалює саме при винесенні рішення про поновлення на роботі. Звідси можемо стверджувати, що в цьому контексті стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу потрібно розглядати не як самостійні позовні вимоги (в сенсі способу захисту порушеного права), а як «похідну», додаткову складову ефективного захисту порушеного права у разі незаконного звільнення. Іншими словами, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу тут не є тим питанням, з приводу якого виникли спірні правовідносини, тому застосування Порядку № 100 в цьому випадку не передбачає застосування тієї його редакції, яка була чинною на час виникнення спору

(Наведене правозастосування суду відповідає висновкам щодо застосування права, які наведені у постанові Верховного Суду від 04.11.2021 року у справі № 640/537/20).

4.65. Водночас суд звертає увагу на те, що на момент прийняття первинного рішення у цій справі, пункт 10 Порядку №100 також був виключений.

4.66. За таких обставин, враховуючи те, що позивач на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року отримав від відповідача кошти у сумі 527096,40 грн, а також те що нормативних підстав для застосування положень пункту 10 Порядку №100 при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу - немає, суд відмовляє позивачу у донарахуванні йому до отриманого ним розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суму у розмірі 806165,20 грн.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

5.2. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

5.3. У цій справі судом встановлено, що при звільненні позивача із займаної посади, відповідач не ставив перед собою мети установлення фактів особистої протиправної поведінки ОСОБА_1 при здійсненні ним процесуального керівництва в кримінальних провадженнях №0002956 та №0000154, а тому, оцінюючи пропорційність обмежень у їх сукупності, застосованих до ОСОБА_1 , щодо легітимної мети (очищення влади), якої прагнули досягти органи державної влади, суд вважає їх непропорційними, невиправданими та не необхідними у демократичному суспільстві.

5.4. За таких обставин, наказу прокурора Чернівецької області від 25.09.2015 року №959-к 5"Про звільнення ОСОБА_1 " не відповідає критеріям правомірності, наведених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, винесений непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та становить непропорційне втручання у право позивача на приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції, а тому він підлягає скасуванню.

5.5. Також, суд вважає за необхідним, з метою ефективного, повного та належного захисту порушених прав позивача, зобов`язати Чернівецьку обласну прокуратуру проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

5.6. Щодо стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, то суд зазначає, що такі кошти були отримані позивачем у повному обсязі відповідно до рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року, підстав для застосування положень пункту 10 Порядку №100 немає, у зв`язку із чим суд, керуючись принципами справедливістю, розумності та законності, відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Оскільки у цій справі позивач судовий збір не сплачував, суд не присуджує та не стягує його.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури про скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Чернівецької області від 25 вересня 2015 року № 959-к «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Шевченківського району м. Чернівці Чернівецької області у зв`язку із припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Шевченківського району м. Чернівці Чернівецької області з 26 вересня 2015 року.

4. Зобов`язати Чернівецьку обласну прокуратуру проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

5. В інші частині у задоволенні позову відмовити.

6. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Шевченківського району м. Чернівці Чернівецької області, підлягає до негайного виконання.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 січня 2024 р.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Чернівецька обласна прокуратура (вул. Кордуби, 21-А, м. Чернівці, 58001, )

Третя особа - Міністерство юстиції України (вул. Архітектора Городецького, 13, 01001, )

Суддя О.В. Анісімов