Справа № 140/25413/23
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/25413/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.С.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.05.2023 №87 щодо відмови у призначенні пенсії за віком; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати пенсію за віком з 07.03.2023, зарахувавши до стажу роботи у період роботи період роботи з 29.11.1980 по 18.08.1982 (01р.08міс.20дн. - запис №1-2 трудової книжки НОМЕР_1 від 29.11.1980); період навчання з 01.09.1982 по 15.08.1984 ( 01р.11міс.15дн. - запис №3 трудової книжки НОМЕР_1 від 29.11.1980); період роботи з 07.06.1985 по 13.05.1988 (02р.11міс.07дн. - запис №6-8 трудової книжки НОМЕР_1 від 29.11.1980).; період роботи з 12.08.1996 по 16.01.1991 (00р.05міс.04дн. - запис №18 трудової книжки НОМЕР_1 від 29.11.1980); період отримання допомоги по безробіттю 31.05.2004 по 31.05.2005 (01р.00міс.00дн. - запис №27-З1а трудової книжки НОМЕР_1 від 29.11.1980).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , досягнувши 60-річного віку, звернулася 12.05.2023 до територіального відділу Пенсійного фонду України за місцем проживання з письмовою заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-IV). При цьому надала пакет документів для призначення пенсії.

Вказує, що після реєстрації заяви за принципом екстериторіальності подані документи було направлено на розгляд ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яким було прийнято рішення №87 від 19.05.2023 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Крім того, позивач зазначає, що до страхового стажу не зараховані наступні періоди: період роботи в Ковельському комбінаті общепіта з 29.11.1980 по 18.08.1982 (01 рік 08 місяців 20 днів); період навчання в Луцькому профтехучилищі торгівлі з 01.09.1982 по 15.08.1984 (01 рік 11 місяців 15 днів); період роботи поваром у військові частині з 07.06.1985 по 13.05.1988 (02 роки 11 місяців 07 днів); період роботи в Приватному підприємстві «Віка» поваром в барі «Глорія» з 12.08.1996 по 16.01.1997 (00 років 05 місяців 04 дні); період отримання допомоги по безробіттю з 31.05.2004 по 31.05.2005 (01 рік 00 місяців 00 днів). Всього 08 років 00 місяців 16 днів.

Позивач, з посиланням на норми чинного законодавства, вважає прийняте рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яким було прийнято рішення №87 від 19.05.2023 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу протиправним та таким, що підлягає скасуванню, тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.37).

У відзиві на позов ГУ ПФУ у Волинській області вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції вказує, що позивач звернулася до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Розгляд заяви ОСОБА_1 та додані до неї документи за принципом екстериторіальності, з урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV зареєстрованою в Мін`юсті України 27.12.2005 №1566/11846 було розглянуто ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до документів електронної пенсійної справи страховий стаж позивача складає 22 роки 07 місяців 17 днів.

При обчисленні розміру пенсії до страхового стажу згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.11.1980 та довідок про стаж роботи не зараховано періоди роботи: з 29.11.1980 по 18.08.1982; період навчання з 01.09.1982 по 15.08.1984; період роботи з 07.06.1985 по 13.05.1988; з 12.08.1996 по 16.01.1997; період отримання допомоги по безробіттю з 31.05.2004 по 31.05.2005.

Враховуючи наведені вище обставини та норми чинного законодавства, відповідач-2 вважає, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 19.05.2023 правильно прийнято рішення №87 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (30 років).

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.05.2023 звернулася до сервісного центру ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого №87 від 19.05.2023 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з недостатнім страховим стажем у заявника (а.с.6). Із вказаного рішення слідує, що необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону №1058-IV необхідний для призначення пенсії за віком на дату права заявника становить 30 років. Страховий стаж позивача становить 22 роки 07 місяців 17 днів. За доданими документами до страхового стажу не враховано: період роботи в з 29.11.1980 по 18.08.1982 та період навчання з 01.09.1982 по 15.08.1984, оскільки не надано свідоцтво про шлюб; період роботи з 07.06.1985 по 13.05.1988 у зв`язку з тим, що відсутня назва підприємства, яке приймає на роботу; з 12.08.1996 по 16.01.1997, оскільки на роботу приймав бар «Глорія», а звільняє Приватне підприємство «Віка»; період отримання допомоги по безробіттю з 31.05.2004 по 31.05.2005, оскільки дата наказу про отримання допомоги не відповідає даті початку (01.06.2007).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача-1 позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-ІV.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Як встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.05.2023 звернулася із заявою до ГУ ПФУ у Волинській області про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, ця обставина не є спірною.

За загальним правилом, на час виникнення спірних відносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років (частина перша статті 26 Закону №1058-ІV).

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-ІV).

Закон №1058-ІV набрав чинності 01.01.2004.

Періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначені статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон №1788-XII).

Так, згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як визначено статтею 62 Закону №1788-XII, частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як свідчать записи трудової книжки серії НОМЕР_2 (а.с.20-23), копія якої наявна в матеріалах справи, позивач, зокрема, 29.11.1980 була прийнята на посаду мийниці посуду Ковельського комбінату громадського харчування відповідно до наказу №162 від 08.12.1980 та звільнена з роботи у зв`язку з навчанням відповідно до наказу №139 від 18.08.1982; з 01.09.1982 по 15.08.1984 учениця Луцького профтехучилища торгівлі, що підтверджується дипломом № НОМЕР_3 ; 07.06.1985 прийнята на роботу в їдальню кухарем IV розряду відповідно до наказу №147 від 07.06.1985, 02.01.1988 присвоєно кваліфікацію кухаря V розряду та 13.05.1988 звільнено на підставі пункту другого статті 29 КЗпП РСФСР по закінченню терміну трудового договору на підставі наказу №111 від 13.05.1988; 12.08.1996 прийнята на посаду повара в бар «Глорія» відповідно до наказу №38 від12.08.1996 та 16.01.1997 звільнена з роботи за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України відповідно до наказу №23 від 16.01.1997; 31.05.2004 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до статті 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідно до наказу від 01.06.2004 та 31.05.2005 припинено виплату допомоги по безробіттю.

Вказані записи містять назви посад, номери та дати наказів, скріплені печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи.

Однак, судом встановлено, що відповідачем-1 при визначенні права на пенсію до страхового стажу позивача не було враховано періоди роботи: з 29.11.1980 по 18.08.1982 та період навчання з 01.09.1982 по 15.08.1984, оскільки не надано свідоцтво про шлюб; період роботи з 07.06.1985 по 13.05.1988 у зв`язку з тим, що відсутня назва підприємства, яке приймає на роботу; з 12.08.1996 по 16.01.1997, оскільки на роботу приймав бар «Глорія», а звільняє Приватне підприємство «Віка»; період отримання допомоги по безробіттю з 31.05.2004 по 31.05.2005, оскільки дата наказу про отримання допомоги не відповідає даті початку (01.06.2007).

Станом на час початку ведення трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20 червня 1974 року №162, пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються Постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посад дві особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу рядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників видно, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Як встановлено судом, в трудовій книжці позивача НОМЕР_4 наявні відповідні записи щодо спірних періодів роботи. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи відповідачем суду не надано.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Більше того, суд зауважує, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на його особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року в справі №677/277/17, від 11 липня 2019 року в справі 683/737/17.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

Вказані періоди роботи також підтверджуються наступними документами, а саме: період роботи з 29.11.1980 по 18.08.1982 підтверджується долученою до матеріалів справи архівною довідкою №1728/2.08 від 26.12.2022, виданою сектором «Трудовий архів» Виконавчим комітетом Ковельської міської ради (а.с.8); період навчання з 01.09.1982 по 15.08.1994 підтверджується архівною довідкою №06-07/73 від 01.12.2022, виданою Відокремленим структурним підрозділом «Фаховий коледж технологій, бізнесу та права Волинського національного університету імені Лесі Українки» (а.с.10).

Суд зауважує, що у розглядуваному випадку записи трудової книжки вчинені в хронологічному порядку, містять чітку дату прийому, переведення та звільнення з роботи, реквізити наказів (їх дату та номер), посади на якій працювала позивач, підпис особи, відповідальної за внесення записів, та відбиток печатки підприємств при звільненні з роботи. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень.

З оглянутої судом копії трудової книжки серії НОМЕР_2 та доданих до позовної заяви архівних довідок встановлено наступне.

Так у своєму рішенні відповідач-1 зазначає, що період з 29.11.1980 по 18.08.1982 та період навчання з 01.09.1982 по 15.08.1984 не зараховуються до страхового стажу у зв`язку з тим, позивачем не надано свідоцтво про шлюб, так як прізвище позивача у спірний період « ОСОБА_2 », а не « ОСОБА_3 ». Однак, як встановлено судом, до трудової книжки серії НОМЕР_2 внесено виправлення в графі прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » на підставі свідоцтва про шлюб № НОМЕР_5 від 23.04.1988. Крам того, позивачем до суду долучено відповідь №646/29.8-04-10 від 13.06.2023 Ковельського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області щодо повторної видачі документа про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 23.04.1988 у місті Дрезден, Республіки Німеччина. Однак у відповіді зазначено, що в даному випадку неможливо витребувати довідку про шлюб у зв`язку з тим, що Указом Президента України через збройну агресію Російської Федерації проти України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, а безпосереднє витребування довідки про шлюб необхідно здійснити з Архівно-інформаційного відділу ЗАГС москви, російської федерації (а.с.11). Таким чином, доводи відповідача-2 про не зарахування до страхового стажу вказаних періодів, оскільки заявником не надано свідоцтво про шлюб є необґрунтованими.

Щодо доводів відповідача-2 про незарахування періодів роботи з 07.06.1985 по 13.05.1988 у зв`язку з відсутністю назви підприємства, яке приймає на роботу та з 12.08.1996 по 16.01.1997 через те, що приймає на роботу бар «Глорія», а звільняє Приватне підприємство «Віка» та періоду отримання допомоги по безробіттю з 31.05.2004 по 31.05.2005, оскільки дата наказу про отримання допомоги не відповідає даті початку, суд наголошує, що обов`язок внесення відомостей до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів. Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки неналежний порядок організації ведення документообігу на підприємстві, не може бути правомірною підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист в питанні зарахуванні страхового стажу.

З огляду на наведене, суд не приймає до уваги посилання відповідача у спірному рішенні на недоліки, наявні в трудовій книжці позивача, а тому вважає, що останнє є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відсутні підстави для неврахування спірного періоду для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області безпідставно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди роботи з згідно її трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 року в справі №638/18467/15-а та від 25 квітня 2019 року в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Відтак з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач з урахуванням безспірного пільгового стажу (22 роки 067 місяців 17 днів, як про це вказано у спірному рішенні) та з урахуванням спірних періодів (з 29.11.1980 по 18.08.1982; період навчання з 01.09.1982 по 15.08.1984; період роботи з 07.06.1985 по 13.05.1988; з 12.08.1996 по 16.01.1997; період отримання допомоги по безробіттю з 31.05.2004 по 31.05.2005) має страховий стаж роботи більше 30 років, тому ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправно відмовило у призначенні пенсії за віком не врахувавши вищевказані спірні періоди.

Приймаючи рішення у даній справі, суд зазначає, що обставини, які підлягали встановленню судом у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі та враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих загальний стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач-1 як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії щодо не зарахування позивачу спірних періодів його роботи до страхового стажу для призначення пенсії за віком вчинені відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України», пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України»).

Згідно з п.п.4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» №137-V 14 вересня 2006 року, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

З врахуванням встановлених обставин та на підставі аналізу норм законодавства, наведених вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 29.11.1980 по 18.08.1982; період навчання з 01.09.1982 по 15.08.1984; період роботи з 07.06.1985 по 13.05.1988; з 12.08.1996 по 16.01.1997; період отримання допомоги по безробіттю з 31.05.2004 по 31.05.2005 згідно її трудової книжки серії НОМЕР_2 та призначення пенсії за віком.

Відповідно до частин другої, третьої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до повноважень, визначених частиною другою статті 245 КАС України, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача у даному випадку є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №87 від 19.05.2023 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області (до якого позивач звертався із заявою про призначення пенсії) зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 29.11.1980 по 18.08.1982; період навчання з 01.09.1982 по 15.08.1984; період роботи з 07.06.1985 по 13.05.1988; з 12.08.1996 по 16.01.1997; період отримання допомоги по безробіттю з 31.05.2004 по 31.05.2005 згідно її трудової книжки серії НОМЕР_2 та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.05.2023.

Відтак, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення повністю.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом, в сумі 1073,60 грн., сплачених відповідно до платіжної інструкції від 19.06.2023 (а.с.4).

Керуючись статтями 2, 9, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 262, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №87 від 19.05.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за заявою від 12.05.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 29.11.1980 по 18.08.1982; період навчання з 01.09.1982 по 15.08.1984; періоди роботи з 07.06.1985 по 13.05.1988; з 12.08.1996 по 16.01.1997; період отримання допомоги по безробіттю з 31.05.2004 по 31.05.2005 та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.05.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) .

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22В, ).

Суддя А.Я. Ксензюк