Справа № 260/7769/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/7769/21 пров. № А/857/11507/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року в справі №260/7769/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія ОІЛ» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови, -

суддя в 1-й інстанції Луцович М.М.,

час ухвалення рішення 05.06.2023 року,

місце ухвалення рішення м.Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 09.06.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Синергія ОІЛ» (далі позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 17 серпня 2021 року №298121 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що співробітниками Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки була проведена перевірка транспортного засобу марки MAN, номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу та який був належним автомобільним перевізником 06.07.2021 відповідно до ТТН № 340, яка була надана водієм ОСОБА_1 під час перевірки. Крім того, водієм не було надано жодного заперечення з приводу належного визначення автомобільного перевізника та факту скоєного порушення, про що свідчить підпис водія на складених матеріалах перевірки уповноваженими особами Укртрансбезпеки. До того ж під час рейдової перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки договір оренди техніки від 20.04.2021 №20/04-10Т та ТТН № 3 813771 від 06.07.2021 не надавалися, тому не є достовірними та допустимими доказами того, що позивач не був автомобільним перевізником під час перевезення вантажу, при перевірці перевезення якого складено акт перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №286945.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 06.07.2021 інспекторами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянків таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження проведена рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 №422 (далі - Порядок №422), співробітниками Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки була проведена перевірка транспортного засобу марки MAN, номерний знак НОМЕР_1 , що належить товариству з обмеженою відповідальністю «Синергія ОІЛ».

За результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки MAN, номерний знак НОМЕР_1 , що належить товариству з обмеженою відповідальністю «Синергія ОІЛ» контролюючими особами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено довідку №0072023 від 06.07.2021 про здійснення габаритно-вагового контролю, згідно якої вантажне перевезення здійснювалося із перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, а саме ширина склала 3,40 м при нормативно допустимій - 2,6 м, висота склала - 4,40 м при нормативно допустимій - 4 м (а.с.36).

На підставі пункту 6 Порядку №422 інспекторами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів № 0002619 від 06.07.2021 (а.с.35).

Згідно акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №286945 від 06.07.2021 перевезення вантажу здійснювалося без дозволу на рух великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу та з перевищенням встановлених законодавством габаритних норм понад 20% (а.с.34).

Так, 17 серпня 2021 року Північним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №298121, якою до товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія ОІЛ» на підставі абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано штрафні санкції у розмірі 34000,00 грн. (а.с.33).

Вважаючи протиправними такі дії відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (надалі - Положення №103 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з пп. 1 п. 4 Положення №103, основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (пп.пп. 15, 27 п. 5 Положення №103).

Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Поряд з цим, засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Згідно із статтею 2 Закону № 2344-III законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «;Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Завданнями законодавства з питань перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом є: визначення основних правових та організаційних основ державного регулювання у сфері перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом; установлення вимог до перевізників, водіїв та транспортних засобів щодо забезпечення безпеки перевезень та екологічної безпеки; визначення системи державного контролю, прав, обов`язків та відповідальності державних органів виконавчої влади та перевізників за порушення міжнародних договорів та законодавства України.

Статтею 3 Закону № 2344-III встановлено, що він регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

У відповідності до статті 1 Закону № 2344-III послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, а вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Між тим, статтею 33 Закону № 2344-III регламентовано, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.

Згідно із статтею 47 Закону № 2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту (ч. 3 ст. 47 Закону № 2344-III).

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т(для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 №1007/1207, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.02.2014р. за №215/24992, затверджено Порядок взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування (далі - Порядок №1007/1207).

Відповідно до п. 32 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 перевізник, який має намір використовувати великоваговий та/або великогабаритний транспортний засіб, зобов`язаний не пізніше ніж за три доби звернутися до уповноважених Укравтодором підприємств із заявою про видачу погодження маршруту. Дозвіл на рух великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу після отримання погодження маршруту видається уповноваженим підрозділом Національної поліції через центри надання адміністративних послуг.

В силу приписів абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що штраф передбачений абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III підлягає застосуванню до автомобільних перевізників, тобто до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі перевезення вантажів транспортними засобами та/або юридичних та фізичних осіб, які здійснюють автомобільні перевезення за власний кошт.

У той же час досліджуючи матеріали справи суд звертає увагу на те, що позивачем не заперечуються обставин того, що транспортний засіб марки MAN, номерний знак НОМЕР_1 , належить йому на праві приватної власності, однак вказує, що під час перевірки відповідачем відповідного перевезення він не виступав автомобільним перевізником, оскільки такий транспортний засіб переданий в оренду іншій юридичній особі.

Матеріалами справи стверджується, що між позивачем та ТОВ «Карпати Постачбуд» укладено договір оренди техніки № 20/04-1ОТ від 20 квітня 2021 року (а.с.9-10), за змістом якого орендодавець зобов`язується передати за плату орендареві у строкове користування, а орендар зобов`язується прийняти у строкове користування автотранспортний засіб, зокрема, спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е марки MAN 33.480, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп KAESSBOHRER, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до додатку №1 до вказаного договору позивачем передано в оренду ТОВ «Карпати Постачбуд», серед іншого спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е марки MAN 33.480, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп KAESSBOHRER, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.11).

Згідно акту прийому-передачі від 20 квітня 2021 року «Про надання техніки в оренду» до Договору оренди техніки № 20/04-1ОТ від 20 квітня 2021 року орендодавець (ТОВ «Синергія ОІЛ») передав у технічно справному стані, зокрема, спеціалізований вантажний сідловий тягач-Б марки MAN TGX 33.480, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а орендар (ТОВ «Карпати Постачбуд») прийняв такий (а.с.11).

Згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №3107 від 31 липня 2021 року ТОВ «Синергія ОІЛ» були виконані наступні роботи (надані такі послуги): оренда техніки, загальна вартість якої склала 720000,00 грн. (а.с.14).

06.07.2021 року під час вчинення порушення водієм ОСОБА_1 на транспортному засобі марки спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е марки MAN TGX 33.480, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп KAESSBOHRER, реєстраційний номер НОМЕР_3 здійснювалось транспортування вантажу, згідно товарно-транспортної накладної З №813771 від 06.07.2021 року.

У той же час відповідно до товарно-транспортної накладної З №813771 від 06.07.2021 року автомобільним перевізником є ТОВ «Карпати Постачбуд».

Аналізуючи вказані документи суд приходить до висновку, що останні є належними, достатніми та достовірними доказами, що перевезення 06.07.2021 здійснювалось перевізником ТОВ «Карпати Постачбуд», а не позивачем.

При цьому, обставини передачі в тимчасове, платне користування відповідного транспортного засобу позивачем ТОВ «Карпати Постачбуд» також підтверджено належними та допустимими доказами.

Як зазначалось вище, згідно статті 1 Закону № 2344, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня1997 року, визначено:

Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.

Натомість, суд звертає увагу, що товарно-транспортна накладна №340, на підставі якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №286945 від 06.07.2021 не містить дати документа, а печатки ТОВ «Синергія ОІЛ» не скріплені підписом уповноваженої особи, що не може слугувати належним первинним документом.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи суд виходить передусім з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону N2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

Суд погоджується з доводами Укртрансбезпеки про те, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.

Разом з цим, надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 01 червня 2023 року у справі №640/39442/21, від 22 лютого 2023 року у справі №240/22448/20 та від 22 грудня 2021 року у справі №420/3371/21.

Беручи до уваги наведене суд вважає, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів наявності порушення позивачем абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону №2344-III.

Тобто, відповідачем не доведено, що позивач є суб`єктом який вчинив порушення вимог Закону № 2344-III та нормативно-правових актів в сфері здійснення перевезень.

Натомість, матеріали справи підтверджують те, що позивач в межах спірних правовідносин не виступав автомобільним перевізником.

Водночас, суд не оцінює по суті інші доводи сторін, у тому числі щодо порядку проведення габаритно-вагового контролю, адже останні не були покладені позивачем в обгрунтування позовних вимог.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати про наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного нагляду контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень.

Відповідно до пунктів 25-27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається посадовою особою органу державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування фінансових санкцій, яка оформляється згідно з додатком 5.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

На підтвердження надіслання позивачу повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 17 серпня 2021 року відповідачем подано список рекомендованих відправлень № 5414 від 29.07.2021 397) та копію фіскального чека (а.с. 43). Однак, відповідачем не додано до матеріалів справи докази отримання позивачем такого повідомлення, а саме: рекомендоване повідомлення про вручення чи поштове повернення з відміткою про причини невручення листа.

Судова колегія зауважує, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року в справі №260/7769/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді Л. Я. Гудим
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 03 січня 2024 року.