Справа № 520/63/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позову без руху

04 січня 2024 р. справа № 520/63/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі за текстом - відповідач), треті особи - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Харківська обласна прокуратура про: 1) зобов`язання відшкодувати шкоду, яку нанесло ОСОБА_1 Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, порушивши його право отримувати захист згідно законів та конституції України від посягань порушниками на його права на безпечну працю (ст.2 КЗпП України) органами держави у яких є обов`язок захищати права громадян України тим, що контролювати дотримання КЗпП України, а саме: 1-1) відшкодування шляхом проведення нагляду та контролю порушень КЗпП України, викладених у заявах ОСОБА_1 до них щодо мобінгу (Кодекс законів про працю України, ст.2-2); 1-2) заборона мобінгу (цькування) шляхом проведення повторного розслідування нещасного випадку 06.07.2023 згідно постанови 337 про розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві пункт 58; 1-3) відшкодування шляхом поновлення права на отримання акту Н-1, примусу роботодавця надати потерпілому ( ОСОБА_1 особисто) Акт Н-1 згідно пункту 50 тієї ж постанови шляхом проведення перевірки законності звільнення ОСОБА_1 під час розгляду у суді справи про мобінг (цькування), що суперечить ст. 5-1 КЗпП України, як того зобов`язують службові обов`язки та закони України; 2) стягнення з Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, заподіяної протиправним рішенням не контролювати за дотриманням роботодавцями КЗпП України, та за свою службову злочинну бездіяльність у розмірі 10 000 000 грн.,

встановив:

В оформленні матеріалів адміністративного позову виявлено недолік у вигляді відсут

ності доказів оплати судового збору, що не відповідає положенням ч. 3 ст. 161 КАС України.

У межах поданого одного позову заявником поєднано одночасно декілька різних та самостійних основних вимог немайнового характеру, а саме: 1) зобов`язання відшкодувати шкоду, яку нанесло ОСОБА_1 . Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, порушивши його право отримувати захист згідно законів та конституції України від посягань порушниками на його права на безпечну працю (ст.2 КЗпП України) органами держави у яких є обов`язок захищати права громадян України тим, що контролювати дотримання КЗпП України, а саме - відшкодування шляхом проведення нагляду та контролю порушень КЗпП України, викладених у заявах ОСОБА_1 до них щодо мобінгу (Кодекс законів про працю України, ст.2-2); 2) зобов`язання відшкодувати шкоду, яку нанесло ОСОБА_1 . Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, порушивши його право отримувати захист згідно законів та конституції України від посягань порушниками на його права на безпечну працю (ст.2 КЗпП України) органами держави у яких є обов`язок захищати права громадян України тим, що контролювати дотримання КЗпП України, а саме - заборона мобінгу (цькування) шляхом проведення повторного розслідування нещасного випадку 06.07.2023 згідно постанови 337 про розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві пункт 58; 3) зобов`язання відшкодувати шкоду, яку нанесло ОСОБА_1 Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, порушивши його право отримувати захист згідно законів та конституції України від посягань порушниками на його права на безпечну працю (ст.2 КЗпП України) органами держави у яких є обов`язок захищати права громадян України тим, що контролювати дотримання КЗпП України, а саме - відшкодування шляхом поновлення права на отримання акту Н-1, примусу роботодавця надати потерпілому ( ОСОБА_1 особисто) Акт Н-1 згідно пункту 50 тієї ж постанови шляхом проведення перевірки законності звільнення ОСОБА_1 під час розгляду у суді справи про мобінг (цькування), що суперечить ст. 5-1 КЗпП України, як того зобов`язують службові обов`язки та закони України; 4) стягнення з Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, заподіяної протиправним рішенням не контролювати за дотриманням роботодавцями КЗпП України, та за свою службову злочинну бездіяльність у розмірі 10.000.000,00грн.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У позовній заяві позивач, посилаючись на приписи п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", просить зменшити суму судового збору або звільнити його від сплати судового збору.

Так, суд враховує, що відповідно п. 3 ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

При цьому, суд зауважує, що згідно ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, приписи КАС України допускають звернення до адміністративного суду з вимогами щодо відшкодування шкоди якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Тобто, позовні вимоги щодо відшкодування шкоди та щодо вирішення публічно-правового спору відокремлені одні від одних хоч і заявляються в одному провадженні.

Враховуючи викладене, суд погоджується з тим, що позивач не має сплачувати судовий збір за подання позовних вимог щодо відшкодування шкоди.

Проте, позивачем крім позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди заявлено вимоги про зобов`язання Північно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці провести нагляд та контроль порушень викладених у заявах ОСОБА_1 до них щодо мобінгу (Кодекс законів про працю України, ст.2-2 Заборона мобінгу (цькування)), провести повторне розслідування нещасного випадку 06.07.2023 згідно постанови 337 про розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві пункт 58, проконтролювати надання роботодавцем надавання потерпілому Акт Н-1 згідно пункту 50 тієї ж постанови, проконтролювати законність звільнення ОСОБА_1 під час розгляду у суді справи про мобінг (цькування) що суперечить ст. 5-1 КЗпП України, як того зобов`язують їх службові обов`язки та закони України.

Таким чином, позивачем заявлено позовну вимогу в рамках публічно-правового спору, за яку має бути сплачений судовий збір.

Отже, з огляду на зміст заявлених вимог та положення Закону України "Про судовий збір" для усунення недоліку позивачу належить сплатити судовий збір та подати до суду оригінал документу про оплату судового збору у розмірі 2.576,64 грн за три вимоги немайнового характеру на рахунок - UA4020661, одержувач - ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101, код одержувача - 37874947, банк одержувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Як вбачається з матеріалів справи, одночасно з позовною заявою позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати або відстрочення сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з тим, що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Розглянувши заявлене клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення за таких умов, що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до пункту 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті

Аналізуючи статтю 8 Закону України "Про судовий збір", суд зазначає, що обов`язковою умовою для звільнення від сплати судового збору де предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю є майновий стан сторони.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження та застосування практики Європейського Суду з прав людини" визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R(81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя в адміністративних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до статей 132, 133 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Положеннями ст.133 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду на зменшення розміру належних до оплати судових витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково, чи відстрочення або розстрочення сплати судових витрат на визначений строк, але таке повноваження може бути реалізовано судом виключно з огляду на майновий стан учасника суспільних відносин та предмет спору.

Отже, єдиною підставою для прийняття судом зазначених у цій нормі процесуальних рішень є майновий стан заявника, тобто фізичної або юридичної особи (як то: довідка про доходи, про заробітну плату, пенсію, стипендію, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, податкова декларація про доходи, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). При цьому, наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті позивачем судового збору у встановленому законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на позивача.

Схожий правовий висновок відносно правил вирішення судом подібного питання (визнання достатніми підстав для визнання причини пропуску строку на звернення до суду поважними) викладений у постанові Верховного Суду від 01.06.2023р. по справі №300/4156/22, де указано, що суд не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення чи пошуку обставин, що зумовили об`єктивну неможливість Позивачем у визначений законодавством строк реалізувати своє право на подання позову. Такі обставини наводяться Позивачем у відповідній заяві, підтверджуються доказами та оцінюються судом на предмет об`єктивної неможливості подати позов за правилами, визначеними КАС України.

Отже, і при вирішенні процесуальних питань у порядку ч.1 ст.133 КАС України суд також не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення чи пошуку доказів та обставин про дійсний майновий стан позивача, бо на цій стадії відправлення правосуддя застосування судом положень ч.4 ст.9 та ст.80 КАС України за загальним правилом є неможливим.

У розумінні приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин.

При цьому, скаржник має довести існування істотних та дійсних фінансових труднощів та гарантувати сплату коштів у майбутньому.

Проте, позивачем до матеріалів справи не додано доказів з приводу підтвердження власного майнового стану та з приводу відсутності фінансової змоги сплатити судовий збір у зв`язку з чим суд змушений відмовити у задоволенні клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору.

По-друге, відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи зазначене, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів з боку відповідача внаслідок вчинених дій.

З заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просить Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці провести нагляд та контроль порушень викладених у заявах ОСОБА_1 щодо мобінгу (Кодекс законів про працю України, ст.2-2 Заборона мобінгу (цькування), вказує способи поновлення його прав, при цьому у прохальній частині позову не зазначаючи якими самими діями, бездіяльністю чи рішенням відповідача порушено його права та законні інтереси.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 161 КАС України, то позов має бути залишений без руху відповідно до ст. 169 КАС України з встановленням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 131, 160, 161, 169, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ухвалив:

Клопотання про звільнення від сплати або відстрочення сплати судового збору - залишити без задоволення.

Позов - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків в оформленні матеріалів позову у 5 днів з дня вручення копії ухвали про залишення позову без руху.

Встановити, що способом усунення недоліків є подання до суду доказів сплати судового збору; оформленого у відповідності з положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України позову із викладенням вимог до залученого до участі у справі у якості відповідача суб"єкта владних повноважень із зазначенням, якими самими діями, бездіяльністю чи рішенням відповідача порушено його права та законні інтереси.

Роз`яснити, що невиправлення недоліків зумовлює повернення позову.

Копію даної ухвали направити заявникові.

Роз`яснити, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко