Справа № 460/21284/23
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2023 року м. Рівне №460/21284/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., за участю секретаря судового засідання Рубіної Н.В.; позивача ОСОБА_1 , представника позивача Губаря В.Є., представника відповідача-1: Римара С.Ю., представників відповідача-2: Маєвської О.М., Куца І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частина НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-1), військової частина НОМЕР_2 (далі - відповідач-2), у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета спору, спросить суд:

визнати протиправними дії відповідача-1 щодо не вирішення порушених питань у зверненні позивача від 06.04.2023 наданого у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян";

зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути звернення позивача від 06.04.2023 із вирішенням порушених питань у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян";

визнати протиправними дії відповідача-1 щодо припинення розгляду звернення позивача від 09.05.2023 без вирішення порушених питань, наданого у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян";

зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути звернення позивача від 09.05.2023 із вирішенням порушених питань у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян";

визнати протиправними дії відповідача щодо припинення розгляду звернення позивача від 28.05.2023 без вирішення порушених питань, наданого у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян";

зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення позивача від 28.05.2023 із вирішенням порушених питань у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян";

визнати протиправними дії відповідача-2 щодо відмови у вирішенні порушених питань у зверненні позивача від 29.05.2023 наданого у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян";

зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути звернення позивача від 29.05.2023 із вирішенням порушених питань у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян".

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян" неодноразово звертався до відповідача-1 з проханням вирішити питання щодо нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 18.09.2017. Разом з тим, як вказує позивач, перше звернення відповідач не вирішив по суті та, відповідно, безпідставно відмовив у розгляді наступних звернень з покликанням на вирішення першого звернення по суті. Також з аналогічним зверненням позивач звертався до відповідача-2. Проте, відповідач-2 відмовив в задоволенні такого звернення, чим, на переконання позивача, порушив його право на отримання грошового забезпечення у встановленому законом порядку, з огляду на що позивач звернувся до суду та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

12.10.2023 через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву від військової частини НОМЕР_1 , у якому відповідач-1 заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що питання виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 18.09.2017 було предметом судового розгляду в адміністративних справах №№ 817/1578/17, 460/3502/19 та 460/4474/19. За наслідками розгляду вказаних справ позивачу було відмовлено в задоволені частини позовних вимог щодо виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за спірний період. З огляду на вказане, відповідач-1 вважає, що залишаючи без розгляду перше та повторні звернення позивача, він діяв у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян" та жодним чином не порушив права позивача, а тому просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

25.10.2023 через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву від військової частини НОМЕР_2 , у якому відповідач-2 заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що військова частина НОМЕР_1 з 01.01.2020 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 . Таким чином, починаючи з 01.01.2020 військова частина НОМЕР_2 здійснює виплати військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 виключно на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 . А тому, відповідач-2 зазначає, що з урахуванням наведеного вище, звернення позивача було ним розглянуто, за результатами розгляду підготовлено та направлено обґрунтовану відповідь щодо відсутності підстав для виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за спірний період. Відтак, заявлені позовні вимоги відповідач-2 вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій більш детально конкретизовано доводи та обґрунтування, зазначені у позовній заяві, а також наведено аргументи на спростування тверджень відзиву відповідачів. Додатково зазначив про наявність судових рішень, якими встановлено наявність підстав для включення до складу грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди по 28.09.2017, а саме у справах №№ 460/9772/20, 460/19560/22.

У судовому засіданні учасники справи підтримали доводи заяв по суті справи та надали пояснення аналогічні цим доводам.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 15.09.2023 позовну заяву залишено без руху, з підстав несплати судового збору, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали.

19.09.2023 на виконання вимог ухвали суду від про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 25.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 25 жовтня 2023 року.

03.10.2023 від позивача надійшла заява про зміну предмета позову.

25.10.2023 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, суд прийняв до розгляду заяву про зміну предмета позову. Підготовче засідання у справі відкладено на 27.10.2023 для надання позивачу можливості сплатити судовий збір у зв`язку зі збільшенням позовних вимог згідно із заявою про зміну предмета позову від 03.10.2023.

26.10.2023 на виконання ухвали позивач надав докази доплати судового збору.

27.10.2023 в підготовчому засіданні представником відповідача подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 27.10.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 31.10.2023.

Ухвалою суду від 31.10.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання у справі та призначено розгляд справи по суті на 23.11.2023.

31.10.2023 позивачем подано до суду клопотання про долучення доказів.

21.11.2023 позивачем подано до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

23.11.2023 позивачем подано до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 23.11.2023, занесеною до протоколу судового засідання, у судовому засіданні оголошено перерву до 26.12.2023.

06.12.2023 позивачем подано до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

26.12.2023 на підставі статей 243, 245 КАС України, у судовому засіданні було проголошено вступну і резолютивну частини судового рішення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

06.04.2023 позивач звернувся до відповідача-1 із зверненням, у якому просив вирішити питання щодо нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 18.09.2017.

Розглянувши вказане вище звернення, відповідач-1 листом від 10.05.2023 за № 501/26/269 повідомив позивачу, що порушене у зверненні питання вже було предметом судового розгляду та вирішено по суті. Так, згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 по справі № 817/1578/17, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання бездіяльності протиправною, внесення змін в наказ відмовлено повністю.

09.05.2023 позивач повторно звернувся до відповідача-1 із зверненням, у якому просив вирішити питання щодо нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 18.09.2017. Крім того, просив надати інформацію про дату надходження та реєстрацію вказаного звернення.

За наслідками розгляду вищенаведеного звернення, відповідач листом від 22.05.2023 за № 501/26/305 повідомив позивачу, що відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Враховуючи вищезазначене та керуючись статтею 8 Закону України «Про звернення громадян» у листі відповідач-1 вказав, що припиняє розгляд звернення. Додатково повідомив, що згідно з трекінгом рекомендованого поштового відправлення № 430 заява позивача надійшла на адресу військової частини НОМЕР_1 17.05.2023 та зареєстрована за вхідним №М-2541 від 19.05.2023.

28.05.2023 позивач звернувся до відповідача-1 із зверненням, у якому просив вирішити питання щодо нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 18.09.2017. Крім того, просив надати інформацію про дату надходження та реєстрацію вказаного звернення.

Розглянувши вказане вище звернення, відповідач-1 листом від 14.06.2023 за № 501/26/354 повторно повідомив позивачу, що порушене у зверненні питання щодо нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди уже було предметом судових розглядів та вирішено по суті в судовому порядку. Згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 по справі № 817/1578/17, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання бездіяльності протиправною, внесення змін в наказ відмовлено повністю. Згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 по справі № 460/3502/19, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій відмовлено. Згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 по справі № 460/4474/19, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправним та скасування наказу відмовлено повністю. Враховуючи вищезазначене та керуючись статтею 8 Закону України «Про звернення громадян» відповідач-1 повідомив позивачу про припинення розгляду звернення.

29.05.2023 позивач звернувся до відповідача-2 із зверненням, у якому просив вирішити питання щодо нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 18.09.2017. Крім того, просив надати інформацію про дату надходження та реєстрацію вказаного звернення.

За результатами опрацювання вказаного вище звернення, відповідач-2 листом від 04.07.2023 за № 36/691 повідомив позивачу, що на підставі наявних документів, які передані військовою частиною НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 на зберігання, встановлено, що щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалась позивачу відповідно до наказу МОУ від 11.06.2008 № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Крім того повідомив, що порушене у зверненні питання щодо нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди вже було предметом судових розглядів та вирішено по суті в судовому порядку, а саме: згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 по справі № 817/1578/17, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання бездіяльності протиправною, внесення змін в наказ відмовлено повністю; згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 по справі № 460/3502/19, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій відмовлено; згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 по справі № 460/4474/19, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправним та скасування наказу відмовлено повністю. Таким чином, у листі відповідач-2 констатував відсутність законних підстав для перерахунку позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідачів щодо розгляду його звернень та вважаючи, що вони суперечать вимогам Закону України «Про звернення громадян», звернувся до суду з адміністративним позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі -Закон №393/96-ВР).

Частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина перша статті 3 Закону № 393/96-ВР).

Положеннями частини третьої статті 3 Закону № 393/96-ВР визначено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Приписами статей 4-6 Закону № 393/96-ВР регламентується коло питань, рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, а також установлені вимоги до звернення, мова звернень і рішень та відповідей на них.

Статтею 7 Закону № 393/96-ВР встановлено заборону відмови в прийнятті та розгляді звернення й передбачено обов`язок із прийняття та розгляду звернень, оформлених належним чином і поданих у встановленому порядку.

Відповідно до статті 19 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз вищенаведених норм Закону № 393/96-ВР в їх взаємозв`язку дозволяє дійти висновку про те, що саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина у визначені законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку суб`єктом владних повноважень. Так, істотною умовою такої відповіді є її належне обґрунтування і вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення і на підставі його ґрунтовного й всебічного вивчення).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.04.2020 по справа № 813/4351/16 (адміністративне провадження № К/9901/23316/18).

На підставі матеріалів справи судом встановлено, що позивач і відповідачі є суб`єктами правовідносин у сфері звернень громадян з відповідними правами й обов`язками, зокрема з правом позивача скерувати звернення й обов`язком відповідачів розглянути їх і надати на них відповідь. Тобто, у відповідності до Конституції України, Закону № 393/96-ВР відповідачі були уповноважені розглядати звернення позивача, чого учасники справи під час слухання справи не заперечували.

Крім того, як вказано вище по тексту рішення, у зверненні від 06.04.2023 позивач просив відповідача-1 вирішити питання щодо нарахування та виплати йому щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 18.09.2017.

Розглянувши таке звернення, листом від 10.05.2023 за № 501/26/269 відповідач-1 повідомив позивачу, що порушене у зверненні питання вже було предметом судового розгляду та вирішено по суті. Так, згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 по справі № 817/1578/17, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання бездіяльності протиправною, внесення змін в наказ відмовлено повністю.

Аналізуючи зміст відповіді на звернення позивача від 06.04.2023 суд констатує, що вона носить формальний характер і не містить самого рішення відповідача-1 з приводу вирішення питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 18.09.2017, позаяк, у листі від 10.05.2023 за № 501/26/269 не міститься вказівки на задоволення або відмову в задоволенні відповідного прохання позивача. Фактично відповідач-1 обмежився цитуванням приписів статті 8 Закону № 393/96-ВР, а також вказівкою на те, що порушене позивачем питання було предметом спору в межах адміністративної справи № 817/1578/17.

З огляду на викладене, суд констатує, що лист відповідача-1 від 10.05.2023 за № 501/26/269, наданий у відповідь на звернення позивача від 06.04.2023, у розумінні вимог чинного законодавства України не може вважатися належною відповіддю на звернення громадянина (по суті викладених у ньому обставин і порушеного питання), а тому такий розгляд звернення позивача є неналежним і протиправним.

З урахуванням наведеного вище, суд також приходить до висновку про те, що у відповідача-1 не було правових підстав застосовувати приписи частини другої статті 8 Закону № 393/96-ВР щодо припинення розгляду повторних звернень позивача від 09.05.2023 та від 28.05.2023, оскільки перше звернення від 06.04.2023 фактично не було вирішене по суті.

Отже, при розгляді звернень позивача від 09.05.2023 та від 28.05.2023 відповідачем-1 також не були дотримані вимоги Закону № 393/96-ВР.

Таким чином за наслідками судового розгляду суд зазначає, що заявлені позивачем в межах цієї адміністративної справи позовні вимоги до відповідача-1 про визнання протиправними дій щодо не вирішення по суті звернення від 06.04.2023, припинення розгляду звернень від 09.05.2023, від 28.05.2023, а також зобов`язання повторно розглянути такі звернення є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача-2 щодо відмови у вирішенні звернення позивача від 29.05.2023 та, відповідно, зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути таке звернення, суд виходить з наступного.

Як вже зазначав суд, звертаючись до відповідача-2 із зверненням від 29.05.2023 позивач просив вирішити питання щодо нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 18.09.2017.

В свою чергу, відповідач-2 листом від 04.07.2023 за № 36/691 повідомив позивачу, що порушене у зверненні питання щодо нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди вже було предметом судових розглядів та вирішено по суті в судовому порядку, а саме: згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 по справі № 817/1578/17, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання бездіяльності протиправною, внесення змін в наказ відмовлено повністю; згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 по справі № 460/3502/19, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій відмовлено; згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 по справі № 460/4474/19, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправним та скасування наказу відмовлено повністю. Таким чином, у листі від 04.07.2023 за № 36/691 відповідач-2 повідомив про відсутність законних підстав для перерахунку позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди.

Оцінка змісту листа відповідача-2 від 04.07.2023 за № 36/691 свідчить на користь того, що при розгляді звернення позивача від 29.05.2023 останнім були в повній мірі дотримані вимоги Закону № 393/96-ВР, оскільки така відповідь містить не лише вказівку на конкретне рішення щодо відсутності підстав для перерахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, а й на мотиви прийняття такого рішення, тобто наявність судових рішень, якими встановлено відсутність у позивача права на нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди у спірний період.

Зокрема, переглядаючи в порядку касаційного провадження рішення попередніх інстанцій у справі за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України, Верховний Суд у постанові від 24.05.2023 по справі № 460/4474/19 (адміністративне провадження № К/9901/12037/21 вказав, що пункт 9.1 розділу ІХ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260 (далі - Інструкція № 260) встановлював, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України.

Пунктами 3, 4 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.10.2016 № 550 (далі - Інструкція № 550) було передбачено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Вказане кореспондується з положеннями пункту 4 Інструкції № 550, за змістом яких виплата військовослужбовцям щомісячної додаткової грошової винагороди здійснюється виключно у період виконання ними обов`язків за посадами.

Матеріалами справи встановлено, що з 31.07.2017 посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яку позивач обіймав, було скорочено, що, в свою чергу, унеможливило виконанням позивачем обов`язків за такою посадою.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 у справі № 460/3502/19 за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій, яке набрало законної сили 12.08.2020, відмовлено в задоволенні позову. У вказаній справі суд дійшов висновку, що відповідач правомірно припинив нарахування та виплату позивачу з 31.07.2017 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією № 550.

З системного аналізу наведених вище приписів Інструкції № 550 можна дійти висновку, що можливість виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям законодавством безпосередньо пов`язується із виконанням ними обов`язків за посадами, а отже із перебуванням на штатній посаді (посаді, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Зважаючи на вищезазначене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наказ командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 04.08.2017 № 397 «Про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " в частині встановлення 30.07.2017 як кінцевої дати періоду виплати щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за липень 2017 року старшому офіцеру відділу напрямків управління територіальної оборони підполковнику ОСОБА_1 є правомірним.

З урахуванням вказаного вище суд констатує, що при розгляді звернення позивача від 29.05.2023 відповідач-2 в повній мірі дотримався вимог Закону 393/96-ВР та, відповідно, жодним чином не порушив право позивача на розгляд звернення громадянина уповноваженим суб`єктом.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідач-2 не відмовляв у вирішенні питання, порушеного у зверненні від 29.05.2023, як про це вказує позивач. Навпаки, відповідач-2 розглянув по суті питання щодо виплати щомісячної додаткової грошової винагороди та прийняв рішення про відмову в задоволенні прохання позивача.

Відтак, заявлені позивачем до відповідача-2 позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо відмови у вирішенні звернення від 29.05.2023 та зобов`язання повторно розглянути таке звернення є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають до задоволення.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, дійшов висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовну заяву належить задовольнити частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Частиною третьою статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відтак, на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 сплачений судовий збір у розмірі 3220,80 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не вирішення порушених питань у зверненні ОСОБА_1 від 06.04.2023 наданого у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян".

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 06.04.2023 із вирішенням порушених питань у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян".

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо припинення розгляду звернення ОСОБА_1 від 09.05.2023 без вирішення порушених питань, наданого у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян".

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 09.05.2023 із вирішенням порушених питань у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян".

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо припинення розгляду звернення ОСОБА_1 від 28.05.2023 без вирішення порушених питань, наданого у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян".

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 28.05.2023 із вирішенням порушених питань у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3220 (три тисячі двісті двадцять) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Повний текст рішення складений 05 січня 2024 року

Суддя О.В. Поліщук