Справа № 400/7872/23
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2024-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2024 р. № 400/7872/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання неправомірними дій щодо невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2022-2023 роки; невиплати грошової компенсації на неотримане речове майно; неперерахунку та невиплати вислуги років, з урахуванням служби в органах МВС України; невиплати грошової компенсації за частину невикористаної відпустки по реабілітації у зв`язку з пораненням, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р.;

- зобов`язання виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2022-2023 роки; грошову компенсацію за неотримане речове майно; перерахувати та виплатити надбавку за вислугу років з урахуванням строкової служби, служби в МВС України, служби по мобілізації; частину грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р., за частину невикористаної відпустки по реабілітації у зв`язку з пораненням;

- зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

- зобов`язання виплатити моральну шкоду в сумі 1000000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що при звільненні йому не виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022-2023 роки. Виконуючи бойове завдання, позивач зазнав обстрілу збройними силами РФ та отримав тяжке поранення, в результаті чого знищено все отримане ним військове речове майно. Під час проходження служби та після звільнення відповідачем не забезпечив позивача речовим майном замість знищеного та не виплатив відповідну компенсацію. При зарахуванні до військової частини, не з`ясовані в повній мірі анкетні дані позивача, що призвело до нарахування грошового забезпечення не в повному розмірі, без урахування строкової служби, служби в МВС України, служби по мобілізації. При звільненні позивачу не виплачено належну надбавку за вислугу років. Позивач вважає, що відповідачем порушено його право на отримання заробітної плати під час лікування та часу перебування у відпустці. У зв`язку з неповним розрахунком при звільненні позивач має право на середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, позивачу завдано моральної шкоди неправомірними діями відповідача.

15.11.2023 р. відповідач подав відзив на позовну заяву (а. с. 43-46), в якому відзначив, що грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2022-2023 роки виплачена позивачу 22.10.2023 р. Компенсація за неотримане речове майно мобілізованим в особливий період не передбачена. Враховуючи відсутність особової справи та архівної довідки позивача, рапорт про перерахунок та виплату надбавки за вислугу років з урахуванням служби в органах МВС України задоволенню не підлягає. Оскільки рапорт про надання відпустки поданий позивачем 27.11.2022 р., наказ про прибуття позивача не міг бути датований раніше. Відповідач не має перед відповідачем невиконаних зобов`язань, а тому у позивача відсутнє будь-яке право вимагати виплати моральної шкоди.

29.11.2023 р. позивач подав відповідь на відзив (а. с. 71-76), в якій не заперечив проти отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій у серпні 2023 року. Однак виплата проведена через п`ять місяців після звільнення, відтак відповідач не розрахувався на момент звільнення позивача в повному обсязі. Відповідач відокремлює мобілізованих в окрему категорію осіб, які повинні виконувати бойові задачі на рівні з кадровими військовослужбовцями, але не мають права на отримання речового майна замість знищеного або грошової компенсації. Таке ставлення позивач вважає принизливим та обурливим. Позивач разом із рапортом надавав відповідачу нотаріально засвідчені копії військового квитка, трудової книжки, відповіді з Ліквідаційної комісії УМВС України Миколаївській області. Для нарахування надбавки за вислугу років відповідач мав достатньо даних. Відпустка для реабілітації після тяжкого поранення за висновком ВЛК надається тривалістю 30 діб, а не 27. Тобто, строк відпустки позивача мав розпочатися 28.11.2022 р. та завершитися 27.12.2022 р., а не 24.12.2022 р.

Справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

25.02.2022 р. позивача призвано за мобілізацією, а наказом від 26.02.2022 р. № 44 зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2022 р. № 66 молодшого сержанта ОСОБА_1 , наказом Головнокомандуючого Збройних Сил України від 22.03.2022 р. № 31-РС зарахованого у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , з 23.03.2022 р. виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 (а. с. 47).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2022 р. № 190 відмінено п. 3 наказу від 22.03.2022 р. № 66 щодо зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , та з 23.03.2022 р. позивача зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що перебував: з 13.03.2022 р. по 17.03.2022 р. на стаціонарному лікуванні у ОКЛ імені І.І. Мечнікова м. Дніпро; з 18.03.2022 р. по 07.04.2022 р. на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ЗР м. Львів; з 08.04.2022 р. по 30.05.2022 р. у Львівському обласному госпіталі ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липи; з 31.05.2022 р. вибув на стаціонарне лікування до Центру комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю «Галичина» (а. с. 48-49).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.03.2023 р. № 89 позивача, звільненого наказом від 13.03.2023 р. № 47-РС, виключено зі списків особового складу частини (а. с. 9).

Протягом проходження служби позивач неодноразово звертався до відповідача з рапортами про перерахунок та виплату надбавки за вислугу років, грошової винагороди на підставі Постанови КМУ № 168, грошової винагороди за час перебування на лікуванні та у відпустці, грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій (а. с. 13, 15, 16).

Щодо грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2022-2023 роки відповідач надав докази її виплати у вересні 2023 року в сумі 25119,58 грн (а. с. 57). Позивач не заперечив, що компенсацію йому виплачено. Відтак, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо грошової компенсації за неотримане речове майно суд виходить з того, що згідно з п. 17 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 р. № 232, мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі.

Відтак, компенсація за неотримане речове майно мобілізованим в особливий період не виплачується.

Позовні вимоги в цій частині не належать задоволенню.

Щодо надбавки за вислугу років з урахуванням строкової служби, служби в МВС України, служби по мобілізації суд виходить з того, що період строкової служби позивача з 21.05.1991 р. по 31.05.1993 р. підтверджується даними з військового квитка та трудової книжки.

Щодо вислуги років позивача в органах внутрішніх справ суд ухвалою від 21.11.2023 р. витребував відповідну інформацію у Ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївській області.

На запит суду отримано довідку від 27.12.2023 р. № 555/14-2023 (а. с. 85-86), згідно з якою вислуга років позивача в органах внутрішніх справ з 15.11.1993 р. по 23.03.2009 р. складає 15 років 4 місяці 8 днів.

Період проходження позивачем служби за мобілізацією з 31.03.2015 р. по 22.04.2016 р. підтверджується даними з військового квитка.

Таким чином, відповідач протиправно не враховував відповідну вислугу для розрахунку надбавки за вислугу років.

Позовні вимоги в цій частині належить задовольнити.

Щодо невиплати частини грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р., та частини невикористаної відпустки по реабілітації у зв`язку з пораненням суд встановив, що відпустка для проходження реабілітації після поранення позивачу надавалась, що підтверджується наказом від 28.11.2022 р. № 324 (а. с. 51) строком на 27 діб з 28.11.2022 р. по 24.12.2022 р.

25.12.2022 р. позивач повернувся з відпустки до розташування військової частини, про що видано наказ від 25.12.2022 р. № 351 (а. с. 52).

Позивач у межах даного позову оскаржує, що відпустка була йому надана не 30 діб, а 27 (без урахування 2 діб на дорогу) та ставить питання про грошову компенсацію недоотриманих 2 діб відпустки. Однак, наказ про надання відпустки від 28.11.2022 р. № 324 позивач не оскаржує. Рішення ВЛК про тривалість відпустки строком 30 діб носить рекомендаційний характер. Законодавством не передбачено обов`язковості відпустки саме 30 діб.

Командир як суб`єкт владних повноважень визначив тривалість відпустки для проходження реабілітації в 27 діб, виходячи з дискреційних владних повноважень.

Відтак, суд не встановив протиправності дій відповідача в цій частині, отже, позовні вимоги в цій частині не належать задоволенню.

Щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Приписами ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивачем нічим не обґрунтовано, що при звільненні з ним несвоєчасно проведено розрахунок та/або з затримкою (на який час, які суми не отримані).

Позовні вимоги в цій частині не належать задоволенню.

Щодо моральної шкоди.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті.

Предметом розгляду даної справи є питання протиправності та/або правомірності дій командира під час проведення розрахунку при звільнені позивача.

Обґрунтовуючи заявлену суму моральної шкоди, позивач зазначає, що мав моральні та фізичні страждання, відчуття безвиході та приниження через неправомірні дії відповідача, а саме: після поранення 4-5 місяців не отримував грошове забезпечення (під час лікування); був переведений без його згоди до іншої військової частини; керівництвом військової частини несвоєчасно підготовлені документи про обставини поранення, що відтермінувало проведення протезування; грошову винагороду згідно Постанови № 168 отримав лише в січні 2023 року. Всі ці дії відповідача призвели до моральних страждань.

Слід зазначити, що предметом розгляду даної справи не є перелічені вище дії командування військової частини. Також позивачем не ставиться питання в даному позові щодо несвоєчасної виплати грошової винагороди відповідно до Постанови № 168.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами завдання йому відповідачем моральних страждань тими діями відповідача, які оскаржуються позивачем у даній справі.

Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) про визнання неправомірними дій щодо невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2022-2023 роки; невиплати грошової компенсації на неотримане речове майно; неперерахунку та невиплати вислуги років, з урахуванням служби в органах МВС України; невиплати грошової компенсації за частину невикористаної відпустки по реабілітації у зв`язку з пораненням, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р.; зобов`язання виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2022-2023 роки; грошову компенсацію за неотримане речове майно; перерахувати та виплатити надбавку за вислугу років з урахуванням строкової служби, служби в МВС України, служби по мобілізації; частину грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р., за частину невикористаної відпустки по реабілітації у зв`язку з пораненням; зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; зобов`язання виплатити моральну шкоду в сумі 1000000 грн задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо неперерахунку та невиплати вислуги років ОСОБА_1 , з урахуванням служби в органах МВС України.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок надбавки за вислугу років ОСОБА_1 за період з 25.02.2022 р. по 28.03.2023 р. з урахуванням строкової служби, служби в МВС України, служби по мобілізації та виплатити недоотриману частину грошового забезпечення.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 04.01.2024 р.

Суддя Н.В. Лісовська