Справа № 420/25386/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Танцюри К.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 03.04.2023 року №В173/6/5101-23/5100.5.3/242-23 щодо відмови у прийнятні заяви про визнання особою без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо визнання її особою без громадянства, у порядку, встановленому законодавством щодо приймання документів, формування та розгляду заяв про визнання особою без громадянства.

Ухвалою суду від 30.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив, що у березні 2023 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області для подання заяви про визнання її особою без громадянства, однак їй було відмовлено через ненадання позивачем довідки про відсутність громадянства російської федерації. 24.03.2023 року позивач звернулась до Головного управління Державної міграційної служби країни в Одеській області із заявою про забезпечення прийняття заяви спеціалістами ГУ ДМС в Одеської області «визнання позивача особою без громадянства та відповідачем за вказаною заявою було надано відповідь №В173/6/5101-23/5100.5.3/242-23 щодо відмови у прийнятні заяви про визнання особою без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з рекомендацією позивачу звернутись до Генерального консульства Російської Федерації у м. Одесі з метою встановлення належності чи неналежності до громадянства РФ. 25.05.2023 позивач звернулась до Державної міграційної служби України із запитом про забезпечення прийняття спеціалістами ГУ ДМС в Одеській області заяви позивача про визнання її особою без громадянства та листом Державної міграційної служби від 30.05.2023 року № В-4704-23/8.1/2170-23 позивачу було повідомлено про відмову скасування рішення відповідача про прийняття заяви через те, що позивач народилась на території РФ та прибула на території України в 1998 році, та беручи до уваги п.1 ст.13 Закону Російської Федерації від 28.11.1991 № 1948-1 «Про громадянство РФ», в якому зазначено, що громадянами російської федерації визнаються всі громадяни колишнього СРСР, які постійно проживали на території РФ на день набрання чинності Закону (06.02.1992 ), що підтверджує ймовірну належність позивача до громадянства російської федерації. Також, як вказав представник, у листі було зазначено, що позивач може звернутись із заявою про визнання її особою без громадянства, у разі надання позивачем документа, що вона не є громадянкою кою РФ». Як вказала позивач, вона не погоджується із вказаним рішенням, вважає його незаконним та безпідставним, таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне. Так, згідно абз. 3 ч. 1 ст. 6 -1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 16.06.2020 року та п.20 Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженого КМУ від 24.03.2021 документ, що посвідчує факт не перебування особи у громадянстві іншої держави, подається за наявності. Поряд з цим, як вказав представник позивача, позивач зверталася до консульства російської федерації для перевірки своєї належності до громадянства РФ у вересні 2021 року, однак не отримати відповіді через початок війни і припинення роботи консульських установ РФ на території України. Поряд з цим, як вказав представник позивача, у листопаді 2022 року позивач звернулась до Міністерства закордонних справ РФ, та отримала лист від 15.11.2022 № 30719/кд-гр, де вказано, що за результатами перевірки, проведеної Генеральним консульством росії в м. Одеса, згідно пункту 51-52 Положення про порядок розгляду питань громадянства російської федерації, затвердженого Наказом президента російської федерації від 14.11.2002 № 1325, наявність у позивача російського громадянства не підтвердилась. З огляду на викладене, вказавши, що будь-який інший документ, зокрема консульську довідку про відсутність у позивача громадянства РФ, позивач об`єктивно надати не може через припинення роботи консульських установ РФ на території України, та, власне, відповідно до положень законодавства - не повинен подавати у разі відсутності такої довідки, представник позивача вважає, що ефективним способом захисту прав позивача, який повното мірою відновить його порушені права та інтереси, зобов`язання відповідача прийняти та розглянути заяву позивача про визнання її особою без громадянства.

15.11.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 та просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач вказав, що 24.03.2023 до ГУ ДМС в Одеській області надійшла заява не встановленого зразка від ОСОБА_1 про забезпечення прийняття заяви спеціалістами ГУ ДМС в Одеській області про визнання - ОСОБА_1 особою без громадянства. Як вказав відповідач, приймаючи до уваги п.1 статті 13 Закону рф від 28.11.1991 № 1948-1 «Про громадянство російської федерації», в якому зазначено, що громадянами рф визначаються всі громадяни колишнього СРСР, які постійно проживали на території рф на день набрання чинності цього Закону (06.02.1992), а оскільки позивач народилась на території рф та прибула в Україну в 1998 році вже після розпаду СРСР, що підтверджує ймовірну належність позивача до громадянства рф. Враховуючи викладене, як вказав представник відповідача, твердження представника позивача стосовно того, що ОСОБА_1 є особою без громадянства не підтверджується жодними належними чи допустимими доказами. Відповідач наголосив, що враховуючи те, що з наданих документів вбачається належність ОСОБА_1 до громадянства російської федерації у позивача відсутнє право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства оскільки вона розглядається як громадянка рф в силу дії Закону рф від 28.11.1991 № 1948-1 «Про громадянство російської федерації». Стосовно заяви про забезпечення прийняття заяви спеціалістами ГУ ДМС в Одеській області щодо визнання ОСОБА_1 особою без громадянства від 24.03.2023, відповідач наголосив, що зважаючи на те, що вона не є заявою встановленого зразка, а тому не може розглядатися відповідно до Порядку № 317, розглянуто відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та листом від 03.04.2023 надано відповідь. На думку представника відповідача, бездіяльність позивача не може ставитись в вину державного органу, який виконує вимоги встановлені законодавством для всіх категорій іноземців та осіб без громадянства, а пасивна поведінка ОСОБА_1 стосовно легалізації власного становища з моменту в`їзду в Україну (1998 рік) до моменту звернення до ГУ ДМС в Одеській області (24.03.2023) призвели до того, що позивач знаходиться в такій ситуації.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернулась із заявою від 24.03.2023 до Головного управління Державної міграційної служби України у прохальній частині якої заявник просить управління забезпечити належне прийняття заяви спеціалістами ГУ ДМС в Одеській області про визнання ОСОБА_1 , 17.09.1963 особою без громадянства та призначити час та дату, коли заявнику необхідно прибути до відділу для подання заяви, автобіографії, оригіналів та копій документів, фіксації біометричних даних, відповідно до встановлених технічних вимог (а.с.5-7).

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 03.04.2023 №В173/6/5101-23/5100.5.3/242-23 повідомлено ОСОБА_2 , на звернення від 24.03.2023, що 24.03.2021 Урядом України прийнято постанову №317 «Про деякі питання визнання особою без громадянства», якою затверджено Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства, зразки заяви про визнання особою без громадянства, довідки про звернення за визнанням особою без громадянства. При цьому вказано у листі, що виходячи з наданих заявником документів, є підстави вважати ОСОБА_3 громадянкою рф та рекомендовано звернутись до генерального консульства російської федерації з метою встановлення належності чи неналежності до громадянства рф.

Частиною ч. 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI.

Так, згідно положення ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» особа без громадянства - особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.

Відповідно до п.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, має право звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про визнання особою без громадянства, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.

Положеннями ч.1 та 2 ст.6-1 Закону передбачено, що заява про визнання особою без громадянства подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, повнолітньою дієздатною особою.

Разом із заявою подається документ, що посвідчує особу, або документ, що надає право на в`їзд або виїзд з держави, виданий іноземною державою (за наявності), документ, що засвідчує факт неперебування у громадянстві іншої держави (за наявності), або інший документ, що підтверджує інформацію, викладену в заяві. У разі відсутності в особи, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, вищезазначених документів за її письмовою згодою проводиться опитування родичів, сусідів або інших осіб (не менше трьох), які можуть підтвердити факти, викладені в заяві.

Особа, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, має право на співбесіду з уповноваженими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Особа, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, зобов`язана співпрацювати з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, з`являтися на співбесіди, надавати докази для визнання її особою без громадянства.

Під час розгляду заяви про визнання особою без громадянства центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, вживає необхідних заходів для збору інформації з місця народження такої особи, країн або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з країни, громадянство якої мають члени її сім`ї.

Протягом строку розгляду заяви про визнання особою без громадянства особа вважається такою, яка тимчасово перебуває на території України на законних підставах. Для підтвердження цього особі видається довідка встановленого зразка про звернення за визнанням особою без громадянства.

Якщо під час процедури визнання особою без громадянства з`ясуються обставини, що можуть свідчити про наявність умов для визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", розгляд заяви про визнання особою без громадянства зупиняється до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Залежно від результатів розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, розгляд заяви про визнання особою без громадянства поновлюється або припиняється.

Якщо під час процедури визнання особою без громадянства з`ясуються обставини, що можуть свідчити про належність особи до громадянства України відповідно до Закону України "Про громадянство України", розгляд заяви про визнання особою без громадянства зупиняється до завершення перевірки належності до громадянства України. Залежно від результатів такої перевірки розгляд заяви про визнання особою без громадянства поновлюється або припиняється.

Так, Постановою КМУ від 24 березня 2021 р. №317 затверджено «Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства» (далі Порядок 317), який визначає процедуру визнання особою без громадянства, яка проводиться ДМС з метою встановлення факту неналежності особи, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, до громадянства будь-якої держави в силу дії її закону.

Згдіно п.3-5 Порядку №317 визначено, що заява про визнання особою без громадянства подається за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2021 р. № 317 Деякі питання визнання особою без громадянства: повнолітньою дієздатною особою (далі - заявник) - особисто; повнолітньою недієздатною або обмежено дієздатною особою - її законним представником. Відомості про дитину наводяться у заяві про визнання особою без громадянства одного із її законних представників. Заява про визнання особою без громадянства дитини, розлученої із сім`єю, подається одним з її законних представників. У разі звернення до ДМС дитини, яка розлучена із сім`єю та не має законного представника, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС невідкладно звертається до органів опіки і піклування з клопотанням щодо забезпечення дитини законним представником.

Заява про визнання особою без громадянства та додані до неї документи подаються заявником або його законним представником особисто територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС за місцем проживання особи. Під час подання заяви про визнання особою без громадянства працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС роз`яснює заявнику або його законному представнику процедуру визнання особою без громадянства, а також право на звернення щодо отримання безоплатної правової допомоги до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або до територіального органу юстиції відповідно до Закону України Про безоплатну правову допомогу.

Рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства приймається протягом шести місяців з дня подання заяви про визнання особою без громадянства та визначених цим Порядком документів. Строк розгляду такої заяви на підставі вмотивованого висновку структурного підрозділу ДМС, визначеного відповідно до абзацу другого пункту 12 цього Порядку, за рішенням уповноваженої особи ДМС, визначеної відповідно до абзацу першого пункту 12 цього Порядку, може бути продовжено до 12 місяців.

Відповідно до п.13 Порядку №317 у разі виявлення під час приймання документів факту належності заявника до громадянства України або до громадянства іншої держави або виявлення факту, що особа визнана особою без громадянства іншою державою та має документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що посвідчує особу без громадянства, та не подає офіційні документи, які свідчать про припинення таких статусів, а також у разі відмови особи, яка не має документів, визначених пунктом 20 цього Порядку, від надання письмової згоди на проведення опитування родичів, сусідів або інших осіб (не менше трьох), які можуть підтвердити факти, викладені в заяві про визнання особою без громадянства, або у разі відмови особи від надання своїх біометричних даних, параметрів територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС інформує заявника або його законного представника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника або його законного представника відмова надається у письмовій формі.

При цьому за особою залишається право повторного звернення у разі усунення зазначених обставин.

Згідно п.34 Порядку №317 рішення про визнання особою без громадянства приймається уповноваженою особою ДМС за результатами ідентифікації та/або встановлення особи, перевірки поданих нею документів та відсутності підстав для відмови у визнанні особою без громадянства, на підставі обґрунтованого висновку, складеного працівником структурного підрозділу ДМС.

Поряд з цим, відповідно до п.44 Порядку №317 уповноваженою особою ДМС приймається рішення про відмову у визнанні особою без громадянства у разі, коли: 1) особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави; 2) особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу; 3) особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства, як це визначено міжнародними актами, розробленими з метою недопущення таких злочинів, або скоїла тяжкий злочин неполітичного характеру поза межами держави проживання до того, як вона була допущена у цю державу, або є винною у вчиненні діянь, що суперечать цілям і принципам ООН.

З аналізу вказаних норм вбачається, що обов`язковим є особисте звернення заявника із заявою про визнання особи без громадянства у порядку та згідно положень Порядку 317.

Під час з`ясування офіційних обставин справи судом не встановлено та учасниками справи не доведено, що ОСОБА_1 зверталась до відповідного управління міграційної служби із заявою про визнання її особою без громадянства.

Натомість, ОСОБА_1 звернулась із заявою від 24.03.2023 до Головного управління Державної міграційної служби України у прохальній частині якої заявник просить управління забезпечити належне прийняття заяви спеціалістами ГУ ДМС в Одеській області про визнання ОСОБА_1 , 17.09.1963 особою без громадянства та призначити час та дату, коли заявнику необхідно прибути до відділу для подання заяви, автобіографії, оригіналів та копій документів, фіксації біометричних даних, відповідно до встановлених технічних вимог(а.с.5-7).

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 03.04.2023 року №В173/6/5101-23/5100.5.3/242-23 повідомлено ОСОБА_2 , на звернення від 24.03.2023, що 24.03.2021 Урядом України прийнято постанову №317 «Про деякі питання визнання особою без громадянства», якою затверджено Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства, зразки заяви про визнання особою без громадянства, довідки про звернення за визнанням особою без громадянства. При цьому вказано у листі, що виходячи з наданих заявником документів, є підстави вважати ОСОБА_3 громадянкою рф та рекомендовано звернутись до генерального консульства російської федерації з метою встановлення належності чи неналежності до громадянства рф.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, оскільки ОСОБА_1 не зверталась до Головного управління Державної міграційної служби України із заявою про визнання її особою без громадянства у порядку визначеному Постановою №317, суд приходить до висновку, що надаючи відповідь у вигляді листа від 03.04.2023 року №В173/6/5101-23/5100.5.3/242-23, із посиланням на Порядок для такого звернення, відповідач діяв правомірно.

При цьому, суд не надає правову оцінку наявності чи відсутності підстав у ОСОБА_1 для визнання її особою без громадянства, оскільки фактично позивач не зверталась до відповідача із вказаною заявою та відповідач, як наслідок, не відмовляв у задоволенні такої заяви згідно п.34, 44 Порядку №317.

Суд, під час прийняття рішення у справі враховує, що частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Суд зазначає, що оскільки на адресу відповідача ОСОБА_1 направлено заяву про призначення дати розгляду заяви про визнання особи без громадянства, докази прибуття особи та подання заяви відповідного зразка до управління в матеріалах справи відсутні, відповідно відсутні підстави для визнання протиправним рішення, викладеного у листі, оскільки, суд не наділений повноваженнями втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень.

Згідно вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд враховує, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд вважає, що відповідачем при розгляді звернення позивача у порядку Закону України «Про звернення громадян» дотримано вимог діючого законодавства та відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправним рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 03.04.2023 року №В173/6/5101-23/5100.5.3/242-23 щодо відмови у прийнятні заяви про визнання особою без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо визнання її особою без громадянства, у порядку, встановленому законодавством щодо приймання документів, формування та розгляду заяв про визнання особою без громадянства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 р.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.