Справа № 600/1924/23-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/1924/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати незаконним дії ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно відмови ОСОБА_1 в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстави, яка визначена абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із тим, що позивач самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, на підтвердження чого було додано до заяви відповідні докази. Однак, позивач вказує, що відповідач протиправно відмовив у наданні позивачу відстрочки від мобілізації, а тому вважає, що наявні підстави для задоволення позову.

Відповідач заперечував проти задоволення позову та вказує, що подані позивачем документів до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є недостатніми для встановлення факту самостійного виховання позивачем двох неповнолітніх дітей. Відповідач вказує, що розірвання шлюбу та виїзд матері неповнолітніх дітей позивача не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини, у зв`язку із вказаним відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 15.11.2023 р. витребувано у позивача додаткові докази по справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

13.03.2023 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від мобілізації, на яку ІНФОРМАЦІЯ_1 надано письмову відмову. У вказаній відмові відповідачем зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Крім того, у письмовій відмові вказано, що доказом самостійного виховання дитини до 18 років може бути документ в якому зазначено, що мати дитини або померла, або позбавлена судом батьківських прав. Таким чином, відповідач вказав, що розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з батьком не доводить відсутності участі матері у вихованні дитини і не підтверджує наявність у батька статусу такого, що самостійно виховує дитину. (а.с. 8).

Матеріали справи містять свідоцтва про народження дітей позивача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). У графі «Батько» вказано - ОСОБА_1 , у графі «Мати» вказано - ОСОБА_4 . (а.с. 13-14).

Також матеріали справи містять паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_5 НОМЕР_1 з відмітками щодо виїзду за кордон. (а.с. 12, 56-60).

Крім того, до матеріалів справи долучено договір від 04.01.2023 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 55-).

До матеріалів справи долучено копію рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.02.2023 р. по справі №727/182/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрований 22.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1863, розірвано. (а.с. 16).

Згідно довідки Виконавчого комітету Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 22.03.2023 р. №183/04-29/7 вказано що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають наступні особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 . (а.с. 17).

Матеріали справи містять акт обстеження умов проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 18).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийняття оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023 продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII.

Згідно абз. 2 ч. 1, 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни України зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період. Виклик в телефонному режимі не суперечить нормі законодавства щодо оповіщення про прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Положеннями ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, згідно абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Аналізом наведеної норми свідчить, що законодавцем чітко вказана підстава при якій військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, при умові самостійного виховування дитини (дітей) віком до 18 років.

Дана норма є імперативною, вичерпною та не передбачає додаткових умов чи альтернатив окрім вказаних в нормі закону.

Згідно п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до п. 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Пунктом 11 Положення № 154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Таким чином, обов`язки щодо мобілізації на військову службу за призовом, встановлення відстрочок покладені, в тому числі на відповідача.

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, позивач звертався із заявою до відповідача про відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації згідно абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у зв`язку з самостійним вихованням дітей віком до 18 років.

На підтвердження самостійного виховання дітей позивач надав: копію рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.02.2023 р. по справі №727/182/23 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; договору від 04.01.2023 р. щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей з позивачем; довідкою Виконавчого комітету Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 22.03.2023 р. №183/04-29/7; актом обстеження умов проживання неповнолітніх дітей з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; копією паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_5 НОМЕР_1 з відмітками щодо виїзду за кордон.

На підставі досліджених матеріалів справи судом встановлено, що позивач є батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що підтверджується свідоцтвами про їх народження.

Крім того, суд встановив, що позивач проживає разом з дітьми за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.02.2023 р. по справі №727/182/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрований 22.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1863, розірвано.

При цьому, у наданому суду рішенні Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.02.2023 р. по справі №727/182/23 не досліджувалось питання виховання спільних дітей подружжя, не встановлювався факт самостійного виховання позивачем неповнолітніх дітей, тощо.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Суд зауважує, що визначення місця проживання дітей, згідно укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договору від 04.01.2023 р., щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з батьком, не підтверджує здійснення ним самостійного виховання та утримання, а лише підтверджують дотримання ним цих обов`язків відповідно до закону.

Суд наголошує, що позивач, як батько відповідно до Сімейного кодексу України виконує обов`язок по утриманню своїх дітей, але факт самостійного виховання не підтверджений наданими суду доказами.

Суд наголошує, що розірвання шлюбу батьків, їх проживання окремо, визначення місця проживання дітей з одним із батьків, як в цьому випадку - із батьком, не впливає на обсяг прав та обов`язків обох батьків щодо виховання дітей, не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дітей, ці обставини не можуть розглядатися як доказ самостійного виховання батьком дітей.

В цьому випадку відсутні будь-які належні та допустимі докази, що мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків або позбавлена батьківських прав, що б свідчило про самостійне виховання позивачем дитини віком до 18 років. Зокрема, відсутні достатні докази того, що мати не приймає участі в утриманні дитини, а саме докази того, що позивач звертався до суду про стягнення з неї аліментів на утримання дітей та докази наявності заборгованості зі сплати аліментів, що б свідчило про те, що мати ухиляється від обов`язку щодо утримання дитини.

Також суд звертає увагу на те, що у законодавстві відсутнє формулювання поняття «самостійне виховання дітей одним з батьків». Разом з тим, Порядок надання відпустки при народженні дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2021 року № 693, містить визначення термінів «одинока мати» та «одинокий батько». Так, одинока мати - мати, у актовому записі про народження дитини якої відомості про чоловіка як батька дитини внесені в установленому порядку за її вказівкою; мати дитини, батько якої помер, відповідно до рішення суду позбавлений батьківських прав, визнаний безвісно відсутнім або оголошений померлим, якщо ця дитина не була усиновлена іншим чоловіком; одинокий батько - батько дитини, матір якої померла, відповідно до рішення суду позбавлена батьківських прав, визнана безвісно відсутньою або оголошена померлою, якщо ця дитина не була усиновлена іншою жінкою.

Виходячи з цього визначення, оскільки матір дитини не позбавлена батьківських прав, не визнана безвісно відсутньою, не оголошена померлою, відсутні підстави стверджувати про те, що позивач є одиноким батьком або самостійно виховує неповнолітню дитину.

Також слід врахувати, що відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

У постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що правовий статус поняття одинокого батька не врегульований законодавством, вбачається можливим застосовування аналогії поняття одинокої матері, тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу одинока матір, одинокий батько, необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

Системний аналіз норм Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що батька можна визнати таким, що виховує дитину самостійно, тобто без матері, тільки за наявності реальних перешкод для матері дитини здійснювати свій обов`язок щодо виховання дитини, зокрема, позбавлення матері батьківських прав, визнання безвісно відсутньою чи померлою. Саме по собі розірвання шлюбу, не перебування батьків у шлюбі, реєстрація місця проживання матері окремо від дитини не передбачає, що дитина виховується без матері.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм суд приходить до переконання, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про статус позивача як батька, що самостійно виховує дітей віком до 18 років, без участі матері у житті такої, ні під час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, ні під час подання позовної заяви до суду.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про те, що проживання батьків окремо, розірвання шлюбу, не перебування батьків у шлюбі, визначення місця проживання дитини з одним із батьків не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини, а також не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дитини, тому розірвання шлюбу між батьками або не перебування батьків у шлюбі, проживання батьків окремо, визначення місця проживання дитини із батьком не можуть розцінюватися як самостійне виховання батьком дитини.

З вказаних підстав, суд вважає правомірними дії відповідача щодо відмови позивачу в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність дій щодо відмови позивачу в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в той час як позивач не надав суду переконливих доказів того, що він самостійно виховує двох неповнолітніх дітей та має підстави для відстрочки від призову на військову службу по мобілізації.

З вказаних підстав суд дійшов висновку про задоволення позову.

Судові витрати

Відповідно до ч.2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки відповідач не поніс вказаних витрат, суд не вирішує питання про їх стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250, 257 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_3).

Суддя Т.М. Брезіна