Справа № 420/22311/23
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ020566 від 21.08.2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. за абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувану постанову прийнято з порушенням процедури її прийняття, крім того, не взято до уваги доводів позивача стосовно обставин вчинення правопорушення. Так, позивач зазначив, що у день складення Акту № 356575 за кермом автотранспорту був його напарник ОСОБА_2 , який надав до перевірки усі необхідні документи, що дозволяють здійснювати пасажирські перевезення. Однак, співробітники Укртрансбезпеки все одно склали акт та викликали його в управління для проведення розслідування. У призначений день позивач прибув до управління Укртрансбезпеки з усіма документами. Співробітник попросив його зняти копії з них та переніс дату розгляду протоколу на 24.08.2023. Позивач прибув на вказану даті, і йому вручили завчасно надруковану постанову №ПШ020566 від 21.08.2023 року про накладення на нього штрафу. Також позивач посилається не неправильне зазначення в акті №356575 імені водія (замість « ОСОБА_3 » - « ОСОБА_4 ») та погане володіння водієм державною мовою, оскільки він є громадянином Молдови. Крім того, позивач послався на складення постанови з порушенням приписів КУпАП та відсутність у відповідача доказів вчинення позивачем інкримінованого правопорушення. За таких обставин, позивач вважав, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Ухвалою від 29.08.2023 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що доводи та твердження позивача є безпідставними, a оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є правомірною та такою, що відповідає вимогам законодавства України, а відтак не підлягає скасуванню. Відповідач зазначив, що на момент перевірки позивач був власником транспортного засобу, яким керував водій ОСОБА_5 . Перевіркою було встановлено відсутність на момент перевірки тахокарти за 24.07.2023. Тахокарти входять до переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень пасажирів на маршрутах протяжністю більше 50 км, на рівні з документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах. При цьому, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зобов`язаний своєчасно встановлювати, змінювати та заповнювати тахокарти, а також забезпечувати їх належне зберігання. Відповідач зазначив, що водій ТЗ у поясненнях до акту перевірки № 356575 зазначив, що він забув поставити дату, та розписався в Акті, чим підтвердив факт вчинення правопорушення. Ім`я водія ОСОБА_6 зазначено в Акті правильно, згідно наданого посвідчення водія - « ОСОБА_7 ». Також відповідач зазначив про належне повідомлення позивача про розгляд справи саме 21.08.2023 року, що підтверджується повідомленням-запрошенням на розгляд справи від 07.08.2023 № 59251/33/24-23, яке вручене нарочно особисто позивачу 11.08.2023. На розгляд справи у призначений день позивач не з`явився, та згідно п.27 Порядку № 1567 справу розглянуто за його відсутності. Щодо відповідності оскаржуваної постанови вимогам законодавства відповідач зазначив, що спірні правовідносини не регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення, а тому посилання позивача на норми КУпАП є помилковими. За викладених обставин, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 24.07.2023 посадовою особою відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку від 20.07.2023 № 030/B, здійснено перевірку транспортного засобу MERCEDES-BENZ Sprinter, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій ОСОБА_6 . Власником зазначеного транспортного засобу на момент перевірки був позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

За результатами проведеної перевірки посадовою особою відповідача 24.07.2023 року складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом № 356575, яким встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки документів, визначених статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: тахокарти за 24.07.2023.

Водій транспортного засобу в поясненнях до Акту проведення перевірки № 356575 зазначив, що забув поставити дату, та розписався в Акті, що підтверджується наявною у справі копією вказаного Акта (а.с.10).

Згідно з матеріалами справи повідомлення-запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.08.2023 № 59251/33/24-23 було вручено нарочно особисто позивачу 11.08.2023, про що позивач особисто розписався на вказаному повідомленні-запрошенні (а.с.37).

Зазначеним запрошенням ОСОБА_1 було повідомлено про здійснення розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 21.08.2023 у приміщенні Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області.

Позивач на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не з`явився, у зв`язку з чим 21.08.2023 року справа була розглянута без його участі.

На підставі Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом № 356575 від 24.07.2023 року начальником відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області 21.08.2023 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 020566, якою до ОСОБА_1 на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000грн.

Копію вказаної постанови позивач отримав нарочно 24.08.2023 року у приміщенні Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, що підтверджується його підписом та не заперечується сторонами.

Частиною 2 ст.19 Конституції України, визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015р. затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека).

Відповідно до п. 1 вказаного Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 (далі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п. 8 Положення №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567) визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).

Згідно з п.п.14, 15 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Приписами п. п. 20, 21 Порядку № 1567 передбачено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до абз.1 ст.35 Закону України «Про автомобільний транспорт» послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.

Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджує Кабінет Міністрів України (абз.16 ст.35 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Відповідно до положень ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що перелік документів, наведених у ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", не є вичерпним.

Згідно з статтею 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно- побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Згідно з пунктом 1.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 (далі Інструкція № 385) встановлено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Згідно з пунктами 3.3, 3.6 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема: своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

З 20.12.2010 набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів підписаної в Женеві 01.07.70 в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом, тобто 1+28 тахокарт чи індивідуальних реєстраційних листків.

Відповідно до пункту 1.3, 6.1, 6.3 Положення "Про робочий час і час відпочинку водив колісних транспортних засобів", затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб, належний позивачу, був обладнаний аналоговим тахографом, та 24.07.2023 на цьому транспортному засобі водієм ОСОБА_6 здійснювалося перевезення пасажирів за міжміським автобусним маршрутом "Ананьїв-Одеса" (176 км), у зв`язку з чим, водій згідно наведених вище нормативних актів був зобов`язаний вести облік режиму праці та відпочинку та надавати відповідні тахокарти посадовим особам Укртрансбезпеки для перевірки.

Таким чином, тахокарти входять до переліку обов`язкових документів для здійснення внутрішніх перевезень пасажирів на маршрутах протяжністю понад 50 км, на рівні з документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах. При цьому водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зобов`язаний своєчасно встановлювати, змінювати та заповнювати тахокарти, а також забезпечувати їх належне зберігання.

Абзацом 3 ч. 1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" є автомобільний перевізник.

Отже, в розумінні приписів Закону України «Про автомобільний транспорт», саме позивач був перевізником пасажирів 24.07.2023 року під час рейдової перевірки транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER.

Факт відсутності тахокарти за 24.07.2023 року зафіксовано в акті № 356575, який підписаний водієм, та з пояснень останнього вбачається, що водієм не заповнено належним чином тахокарту. Водій транспортного засобу ОСОБА_6 у поясненнях до акту проведення перевірки № 356575 пояснив, що забув поставити дату, чим фактично підтвердив наявність даного правопорушення.

Твердження позивача про помилку в імені водія в Акті перевірки суд вважає безпідставними, оскільки згідно наявної у справі копії посвідчення водія ОСОБА_6 його ім`я « ОСОБА_7 » правильно відображене в Акті № НОМЕР_3 (а.с.39 зворотній бік).

Доказом вчинення правопорушення, окрім пояснень водія ОСОБА_6 , є і фотокопія тахокарти з прізвищем водія, маршрутом перевезення, на якій відсутня дата (а.с.38 зворотній бік).

Вказане спростовує доводи позивача про відсутність доказів вчинення правопорушення, за яке на позивача оскаржуваною постановою накладено штраф.

Відповідно до пунктів 25-27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи (п.25).

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). (п.26).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (п.27).

Отже, як встановлено судом, позивач про час і місце розгляду справи про порушення був завчасно повідомлений належним чином, що підтверджується його підписом у запрошенні, а тому доводи позивача про необізнаність щодо дати розгляду справи є безпідставними (а.с.37).

Пункт 27 Порядку № 1567 дозволяє розглянути справи за відсутності правопорушника.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві, та додаткових письмових поясненнях до адміністративного позову щодо допущених відповідачем порушень під час складання документів та розгляду справи про порушення.

Також є необґрунтованим посилання позивача на порушення відповідачем вимог КУпАП, оскільки вказаний Кодекс не регулює спірні правовідносини, що виникли між сторонами.

Решта доводів та заперечень відповідача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відповідач довів правомірність оскаржуваної постанови, яка відповідає приписам ч.2 ст.2 КАС України, а отже позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (адреса: вул. Антоновича, буд.51, м. Київ, 03150, ) в особі відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області (адреса: пл. Бориса Дерев`янка, буд.1, м. Одеса, 65008) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ020566 від 21.08.2023 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів

.