Справа № 638/18881/17
Суддя: Цвірюк Д. В.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 6-а/638/32/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Морозової К.Д.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду міста Харкова заяву ОСОБА_1 щодо розгляду звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання судового рішення у справі №638/18881/17 та скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Жданової О.В. у ВП №61587781, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із заявою в порядку статті 382 КАС України, в якій, зокрема, просить визнати протиправними дії ГУПФУ та державних виконавців Пікулі В.Ф. та Жданової О.В. щодо невиконання ВП №61587781 за постановою суду від 25.09.2019 року та від 27.12.2022 року; визнати звіт ГУПФУ таким, що не відповідає постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 року в частині відсутності обчислення пенсії позивача; скасувати постанову ОСОБА_2 від 24.03.2023 року та відновити ВП; попередити ГУПФУ щодо можливості накладення штрафу.

В обґрунтування заяви посилається на протиправність бездіяльності ГУ ПФУ у Харківській області щодо неперерахування йому пенсії на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 року. Також зазначає про неправомірні дії державних виконавців щодо закінчення виконавчого провадження з примусового виконання зазначеної постанови суду.

В судовому засіданні заявник заяву підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд повідомлялись.

Суд, розглянувши заяву, заслухавши пояснення заявника, дослідивши надані матеріали, оглянувши справу №638/18881/17, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 15.05.2019 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 року рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 15.05.2019 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача провести обчислення пенсії за віком по середній заробітній платі за період з 01.03.1975 року по березень 1980 року станом на 01.10.2017 року та проведення виплати заборгованості як це обумовлено законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148 та ч.1 ст. 43 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та ст. 65, 69 закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991. Ухвалено постанову, якою в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання, щодо обчислення пенсії ОСОБА_1 за віком по середній заробітній платі за період з 01.03.1975 року по березень 1980 року станом на 01.10.2017 року та проведення виплати заборгованості як це обумовлено законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148 та ч.1 ст. 43 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 65, 69 «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991. В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2019 по справі № 638/18881/17 залишено без змін.

Порядок вирішення судом процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, визначено розділом IV КАС України.

Згідно ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

Суддя за клопотанням органу чи посадової особи, відповідальних за виконання рішення, на підставі відповідних доказів зменшує розмір штрафу, який стягується на користь Державного бюджету України за невиконання або неналежне виконання рішення, на суму штрафу, який було накладено за ці самі дії державним виконавцем відповідно до законодавства про виконавче провадження.

Ухвала суду про накладення штрафу, що набрала законної сили, направляється для виконання до державної виконавчої служби. З наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня у розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції.

Сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Отже, з аналізу положень ст. 382 КАС України вбачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, тобто заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення підлягає вирішенню саме судом, який розглянув справу по суті та прийняв рішення не на користь суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання, щодо обчислення пенсії ОСОБА_1 за віком по середній заробітній платі за період з 01.03.1975 року по березень 1980 року станом на 01.10.2017 року та проведення виплати заборгованості постановою саме Другого апеляційного адміністративного суду.

Тобто, судом який ухвалив рішення по суті позовних вимог є Другий апеляційний адміністративний суд, а не Дзержинський районний суд м.Харкова, до якого ОСОБА_1 звернувся із заявою в порядку ст. 382 КАС України.

З огляду на те, що заява подана до неналежного суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Щодо вимог заявника з приводу дій державних виконавців суд зазначає наступне.

За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та 29465/04) Європейський суд з прав людини закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що судове рішення у справі № 638/18881/17 ухвалено за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

11 березня 2020 року видано виконавчий лист № 638/18881/17, який було пред`явлено для виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ждановою О.В. від 24.03.2023 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження ВП №61587781 з примусового виконання виконавчого листа №638/18881/17 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання, щодо обчислення пенсії ОСОБА_1 за віком по середній заробітній платі за період з 01.03.1975 року по березень 1980 року станом на 01.10.2017 року та проведення виплати заборгованості як це обумовлено законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії" від 03.10.2017 року № 2148 та ч.1 ст.43 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст.65,69 "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991.

Заявник не погоджуючись із зазначеною постановою звернувся до суду з вимогою про визнання дій державних виконавців протиправними та скасування постанови державного виконавця від 24.03.2023 року й відновлення виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою ст.287КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.98 та "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою (скаргою) на рішення, дії та бездіяльності посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду, що ухвалене в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, провадження у справі в цій частині слід закрити.

Роз`яснити заявнику, що він не позбавлений права із цими вимогами звернутися до суду із адміністративним позовом в порядку, визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст.17, 243, 248, 287, 293, 294, 297, 382 КАС України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 щодо розгляду звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання судового рішення у справі №638/18881/17 залишити без задоволення.

Провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Жданової О.В. у ВП №61587781 закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 02.01.2024 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк