Справа № 500/6440/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6440/23

05 січня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02.02.2023 з врахуванням висновків, викладених у рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року у справі № 500/643/23, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати з 02.02.2023 ОСОБА_1 до страхового стажу відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи 07.02.1990 по 01.10.1996 на Бережанському консервному заводі та призначити і виплатити з 02.02.2023 пенсію по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позов обґрунтований тим, що позивач вважає дії відповідача щодо не зарахування йому до страхового стажу періоду роботи з 07.02.1990 по 01.02.1996, та відповідно не призначення пенсії по інвалідності, протиправними. Позивач звертає увагу суду, що його вини у тому, що роботодавець (Бережанський консервний завод) не засвідчив належним чином запис про звільнення у трудовій книжці серії НОМЕР_1 немає, оскільки саме на роботодавця, як уже зазначалося вище, покладено відповідальність за дотримання правил ведення трудової книжки. Крім того, просить врахувати, що підтвердженням того, що у спірний період часу з 07.02.1990 по 01.10.1996 позивач працював на Бережанському консервному заводі є вкладиш в трудову книжку, який виданий Бережанським консервним заводом позивачу 01.10.1996 замість трудової книжки. У вказаному вкладиші, зазначено, що у періоди часу з 07.02.1990 по 01.10.1996 позивач дійсно працював на Бережанському консервному заводі підсобним робітником в складі готової продукції. Запис про звільнення 01.10.1996 у вказаному вкладиші завірений належним чином відтиском печатки роботодавця. Вважає, що ще одним підтвердженням того, що позивач працював у вищевказаний період часу на Бережанському консервному заводі є архівна довідка Архівного відділу №1 Тернопільської районної військової адміністрації від 02.02.2023 № 03-05/25. Зазначив, що відповідно до вказаної довідки, виданої на підставі частково збережених книг по нарахуванню заробітної плати за 1993, 1997, 1998 та 1999 роки, підтверджено, що позивач дійсно працював на Бережанському консервному заводі. Вказав, що відповідно до висновків, викладених у рішенні суду від 13.04.2023 у справі №500/643/23, в страховий стаж позивача підлягав до зарахування період роботи з 07.02.1990 по 01.10.1996 (6 років 7місяців 25 днів), проте відповідач не зарахував позивачу при виконанні рішення суду у справі № 500/643/23 до страхового стажу цей період роботи. Позивач звертає увагу суду, що він має право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02.02.2023, оскільки страховий стаж позивача становив 16 років 2 місяці 30 днів (при необхідних 11 років), проте відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні такого виду пенсії при виконанні рішення суду у справі № 500/643/23.

Ухвалою суду від 11.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Просить врахувати, що позивачем до органів Пенсійного фонду представлено архівну довідку архівного відділу №1 Тернопільської районної військової адміністрації від 02.02.2023 №03-05/25 про те, що книги наказів з особового складу та основної діяльності Бережанського консервного заводу не збереглися і до архіву на зберігання не надходили. Водночас, як зазначено у даній архівній довідці, у частково збережених документах архівного фонду Бережанський консервний завод у книгах нарахування заробітної плати робітникам і службовцям значиться ОСОБА_1 із відомостями про заробітну плату за січень грудень 1993 року, лютий-грудень 1997 року, січень-вересень 1998 року та березень-травень 1999 року. Також, звернув увагу суду на тому, що до позовної заяви позивачем долучено вкладиш до трудової книжки без номера від 01.10.1996, на прізвище ОСОБА_1 , 1974 року народження (без зазначення числа та місяця). Титульний аркуш вкладиша завірений печаткою підприємства ("Консервний завод м. Бережани"). При цьому, просить врахувати, що в правому верхньому кутку першої сторінки даного вкладишу запис "Дублікат" відсутній та лише проведено запис про те, що "Вкладиш видано взамін трудової книжки і рахується дійсним". Цей запис завірений підписом, без зазначення посадової особи, яким він здійснений. Вкладиш до трудової книжки від 01.10.1996 у розділі "Відомості про роботу" містить записи про роботу позивача на підприємстві "Бережанський консервний завод" за період з 07.02.1990 по 25.01.2002. Вважає, що записи, через відсутність чіткого зображення повного складу тексту цього документа, не придатні для сприйняття їх змісту. Крім цього, зазначив, що згідно трудової книжки НОМЕР_1 дата заповнення 15.08.2000, до страхового стажу не враховано період роботи з 07.02.1996 по 01.10.1996, оскільки запис про звільнення не засвідчений відбитком печатки. Таким чином, з урахуванням вимог, викладених у рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду та згідно документів, долучених до заяви на призначення пенсії по інвалідності від 02.02.2023 року, вважає, що страховий стаж складає 09 років 07 місяців 05 днів, що є меншим за необхідний а отже право особи на призначення пенсії по інвалідності відсутнє. Також, звернув увагу суду на тому, що в позовній вимозі позивач просить зарахувати період роботи з 07.02.1990 року по 01.10.1996 року, однак, в трудовій книжці наявний запис про період роботи з 07.02.1996 року по 01.10.1996 в якому зазначено що позивача 07.02.1996 було прийнято на роботу згідно наказу № 33 від 07.02.1996 та звільнено 01.10.1996 згідно наказу №222 від 01.10.1996.

Судом встановлено, що Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 у справі №500/643/23, яке набрало законної сили 29.06.2023, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково, визнано неправомірним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.02.2023 №38 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 лютого 2023 року про призначення пенсії по інвалідності та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

27.07.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити про хід виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 №500/643/23, яке набрало законної сили 29.06.2023.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №6967-7082/Л-02/8-1900/23 від 10.08.2023 позивача повідомлено про те, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 дата заповнення 15.08.2000, до страхового стажу не враховано період роботи з 07.02.1996 по 01.10.1996, оскільки запис про звільнення не засвідчений відбитком печатки. Таким чином, з урахуванням вимог, викладених у рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду та згідно документів, долучених до заяви на призначення пенсії по інвалідності від 02.02.2023, страховий стаж на даний час складає 09 років 07 місяців 05 днів, що є меншим за необхідний. За таких умов, право на призначення пенсії по інвалідності відсутнє.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, що викладена у листі, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державні: пенсійне страхування» особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років;

Приписами частин другої та четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державні і пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підстав документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осі і Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Суд у справі №500/643/23 у рішенні від 13.04.2023, яке набрало законної сили 29.06.2023, дійшов наступного висновку: "позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період. У даному випадку записи трудової книжки щодо спірного періоду містять повні відомості, засвідчені підписом посадової особи та відбитком печатки. Суд зауважує, що записи про роботу позивача на Бережанському консервному заводі у трудовій книжці позивача містять номер та дату наказу про прийняття на роботу, звільнення. При цьому, суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині зазначених періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду. З огляду на викладене, страховий стаж позивача підлягає до зарахування період роботи з 07.02.1990 по 01.10.1996 та з 19.02.1997 по 31.01.1999, 01.03.1999 по 31.03.1999, з 01.06.1999 по 30.06.2000, з 01.09.2000 по 30.06.2001 та з 01.09.2000 по 25.01.2002 на Бережанському консервному заводі (ВАТ «Бережанський консервний завод»). Суд зазначає, що записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 є належним та допустимим доказом підтвердження його трудового стажу".

В силу вимог ст.78 КАС України, обставини у справі №500/643/23 є преюдиційними та не підлягають доказуванню.

Натомість, як вбачається з розрахунку стажу позивача (форма РС-право), позивачу не зараховано до його страхового стажу період роботи з 07.02.1990 по 01.10.1996, хоча суд у справі №500/643/23 у рішенні від 13.04.2023 дійшов висновку про те, що такий період підлягає до зарахування позивачу до його страхового стажу.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

На думку суду, страховий стаж позивача становить понад 11 років, та позивач має право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, на думку суду, дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є протиправними.

Щодо зобов`язання призначити пенсію.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Відповідно, наявні достатні підстави для зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 08.11.2019 року у справі № 227/3208/16-а.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 22.06.2023 року у справі № 480/4288/21, від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21.

Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Позивач звернулася із заявою про призначення пенсії 02.02.2023 року, в зв`язку з чим саме з цієї дати належить зобов`язати відповідача призначити позивачу пільгову пенсію.

Частиною другою ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, з метою належного захисту прав та інтересів позивача, перевіряючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на відповідність вимогам ст. 2 КАС України, суд вважає, що слід також визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 10.08.2023 за №6967-7082/Л-02/8-1900/23.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлену листом №6967-7082/Л-02/8-1900/23 від 10.08.2023 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи 07.02.1990 по 01.10.1996 на Бережанському консервному заводі та призначити і виплачувати з 02.02.2023 пенсію по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 05 січня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.