Справа № 320/40092/23
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

08 січня 2024 року Київ № 320/40092/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Довбаша Сергія Михайловича звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, у якому просить суд:

- стягнути з Головного управління ДПС у Київській області на користь позивачки кошти у розмірі 15819, 54 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивачки кошти у розмірі 1950, 95 грн.

Адміністративний позов не відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на таке.

У силу вимог частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 132 цього Кодексу встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 01.01.2023 складає 2684, 00 грн.

Таким чином, при зверненні до суду із цим позовом, позивачці слід було сплатити 1073, 60 грн. судового збору за заявлені позовні вимоги майнового характеру (загальна ціна позову 17770, 49 грн.).

На підтвердження сплати судового збору позивачкою приєднано копію квитанцію від 12.10.2023 № 80 про сплату 1073, 60 грн.

Із комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» Київського окружного адміністративного суду встановлено, що квитанція від 12.10.2023 № 80 про сплату 1073, 60 грн. судового збору була доказом у межах судового провадження у справі № 320/36345/23. Судом установлено, що відповідно до ухвали від 26.10.2023 у справі № 320/36345/23 позовну заяву повернуто позивачці. Проте питання про повернення судового збору не вирішувалось.

Оскільки представлена суду у якості доказів сплати судового збору квитанція була доказом у межах адміністративної справи № 320/36345/23, суд не приймає її в якості доказів сплати судового збору за подання цього позову.

Разом із тим, позивачка не позбавлена права звернутись до суду з відповідним клопотанням у межах адміністративної справи № 320/36345/23 про повернення сплаченого судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

У силу приписів пункту 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу, в позовній заяв зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Прохальна частина позову містить вимоги про стягнення з Головного управління ДПС у Київській області на користь позивачки кошти у розмірі 15819, 54 грн. та стягнення з Державного бюджету України на користь позивачки коштів у розмірі 1950, 95 грн.

Частиною першою статті 5 Кодексу передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У той же час, в розумінні процесуального закону, передумовою для зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії (у цьому випадку це стягнення коштів) є встановлення наявності порушених прав позивачки протиправними, на її думку, рішеннями або діями чи бездіяльністю такого суб`єкта (суб`єктів).

При цьому прохальна частини позову не містить вимог про визнання протиправними або індивідуальних актів суб`єктів владних повноважень, або їхніх дій чи бездіяльності по відношенню до позивачки.

Крім того, у якості відповідачів позивачкою визначено Головне управління ДПС у Київській області, Бориспільський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, у той час як позовні вимоги звернуті лише до Головного управління ДПС у Київській області.

Разом із тим, у тексті позовної заяви позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема тим, що порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів затверджено наказом Державного казначейства України від 29.05.2008 № 181, який визначає процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів.

Із посиланням на пункт 5 цього Порядку стверджує, що повернення помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів коштів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Зазначає також, що подання у довільній формі надається платником до органу Державного казначейства України разом із його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до бюджету.

У порушення пунктів 5, 8 частини п`ятої статті 160, частини четвертої статті 161 Кодексу, до позовної заяви не додано доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а саме доказів того, що позивачка зверталася до відповідних органів із заявою про вирішення спірного питання та їй було відмовлено; подання органу, що контролює справляння надходжень до бюджету тощо.

У силу приписів пункту 9 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначаються у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

У той же час цитування окремих нормативно-правових актів без конкретизації та обґрунтування з підтвердженням відповідними доказами порушеного права не є обґрунтуванням позовних вимог, а зміст позовних вимог не містить вимог щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які виступають відповідачами за цим позовом.

У порушення вимог пункту 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу, позовні вимоги відповідно до прохальної частини позову не відповідають способам судового захисту, передбачених статтею 5 Кодексу.

Вирішуючи питання щодо дотримання строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 122 Кодексу регламентовано, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Із урахуванням викладеного шестимісячний строк звернення до суду у позивачки розпочався з 19.10.2022 (наступний день, що передував сплаті коштів до бюджету згідно з квитанцією від 18.10.2022) та сплив 19.04.2023.

Із цим позовом позивачка звернулася до суду лише 02.11.2023, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду. При цьому первинне звернення до суду з позовом, який було повернуто у справі № 320/36345/23, було також поза встановленим законом строком звернення до суду.

При цьому до позовної заяви не було подано заяву про поновлення строку звернення до суду із обґрунтуванням поважності причин його пропуску.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку.

Слід зазначити, що встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У силу вимог частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Матеріали позовної заяви не містять заяви про поновлення строку звернення до суду, а із позовної заяви судом не встановлено поважних причин його пропуску.

Разом із тим, у разі звернення позовних вимог до Бориспільського ВДВС, то у цій частині позовних вимог строки звернення до суду інші, ніж ті, що передбачені статтею 122 Кодексу.

Так, згідно із частиною першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У якості одного з відповідачів, позивачкою визначено Бориспільський ВДВС.

Частиною другою статті 287 Кодексу передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Зміст позовної заяви не містить інформації, коли позивачці стало відомо про порушення її прав з боку Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

У силу вимог частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Із позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Крім того, частиною другою статті 43 Кодексу передбачено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

У порушення вказаних вимог, позивачкою не надано доказів реєстрації її місця проживання, у тому числі й за адресою, вказаною у позові, доказів її адміністративної процесуальної дієздатності (паспорта) та реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Вказані недоліки повинні бути усунені шляхом подання до суду:

- оригіналу документа про сплату 1073, 60 грн. судового збору за місцем розгляду справи Київським окружним адміністративним судом;

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї ухвали;

- належним чином оформленої позовної заяви, яка відповідає вимогам, передбаченим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у кількості примірників відповідно до кількості учасників справи та для суду (без додатків), зокрема: із обґрунтуванням порушення оскаржуваними рішеннями (діями, бездіяльністю) прав, свобод, інтересів позивачки з боку відповідачів із посиланням на конкретні докази такого порушення;

- доказів того, що позивачка зверталася до відповідного органу за вирішенням спірного питання і їй було відмовлено;

- відповіді за результатами розгляду заяви (якщо така надсилалась (подавалась) відповідачу);

- подання органу, що контролює справляння надходжень до бюджету;

- доказів на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності позивачки та доказів реєстрації в установленому законом порядку за адресою, вказаною у позові або за іншою адресою шляхом подання засвідченої у передбачений законом спосіб ксерокопії всіх заповнених сторінок паспорта громадянина України, реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивачки.

Керуючись статтями 43, 122, 123, 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Встановити позивачці десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити позивачці, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Шевченко А.В.