Справа № 500/6672/23
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/6672/23

03 січня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1915-UA0021722 від 01.08.2023 на суму 89891,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 01.08.2023 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області податковим повідомленням-рішенням №0-1915-UA0021722 позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2022 рік в сумі 89891,10 грн.

Зазначає, що відповідач дійшов протиправного висновку про те, що позивач є платником податку на нерухомість, оскільки він був власником нежитлової нерухомості до 25.10.2022. На думку позивача, відповідач порушив статтю 266 ПК України, оскільки не застосував підпункт ж) пункту 266.2.2 статті 266 ПК України, у відповідності до якого, не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку".

Позивач вказує, що є сільськогосподарським товаровиробником, займається сільськогосподарською діяльністю, він та його дочка мають у власності землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, які використовуються ними для вирощування сільськогосподарських культур.

Майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 до 25.10.2022 належав позивачу та використовувався ним безпосередньо для сільськогосподарської діяльності, зокрема для зберігання власновиробленої сільськогосподарської продукції.

Відповідно до висновку від 15.07.2021 вих. №15/07-21 ТОВ "Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області", майновий комплекс за адресою. АДРЕСА_1 у відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 відноситься до: будівлі сільськогосподарського призначення інші та будівлі для зберігання зерна.

За таких обставин, позивач вважає спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, яке підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 23.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 20.11.2023 подано до суду відзив на позов, в якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

З посиланням на норми чинного законодавства України обґрунтовуючи свої заперечення вказує, що як слідує з матеріалів справи, відсутня будь-яка інформація, що підтверджує факт здійснення сільськогосподарської діяльності та використання у такій діяльності комплексу належних позивачеві нежитлових будівель та споруд, що в свою чергу свідчить про те, що останній безпосередньо не займається сільськогосподарською діяльністю, тобто, не зайнятий у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Так, ОСОБА_1 не здійснює господарської діяльності як суб`єкт господарювання та не зареєстрований фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом (з урахуванням вимог статей 3 та 58 ГК України). Такий статус у позивача відсутній як увесь податковий період 2022 року (період нарахувань оскаржуваного ППР), так і на дату подання відзиву.

Зазначає, що на думку позивача, належне йому на праві власності майно, звільнене від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки відповідно до долучених до позовної заяви довідок селищних рад, в ОСОБА_1 наявні в користуванні землі для особистого селянського господарства та майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , використовувався ним безпосередньо для сільськогосподарської діяльності, зокрема для зберігання власновиробленої сільськогосподарської продукції. Вважає, що такі не слід приймати до уваги, оскільки, відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до компетенції органів місцевого самоврядування не входить здійснення контролю за використанням фізичними особами належних їм на праві приватної власності об`єктів нерухомості.

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували те, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником та використовує вищевказане нерухоме майно за цільовим призначенням, а також в подальшому її реалізовує, чи/або приймає участь в сільськогосподарській виробничій діяльності. Враховуючи вищезазначене, підстави щодо звільнення позивача від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до приписів підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України відсутні.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Як слідує з матеріалів справи та підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 з 02.02.2013 по 25.10.2022 (дата державної реєстрації договору купівлі-продажу №1437 від 18.08.2021 згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, що міститься в матеріалах справи) був власником нежитлового приміщення, а саме, "тип об`єкта: майновий комплекс загальною площею - 6146,40 кв.м.; опис об`єкта: 1) контора-лабораторія (A) загальною площею - 124,1 кв.м.; 2) будова спарених ваг (Б) загальною площею - 104,5 кв.м.; 3) караульне приміщення (В) загальною площею - 12,1 кв.м.; 4) душова (Д) загальною площею - 27 кв.м.; 5) зерноочисний вузол (Ж) загальною площею - 34 кв.м.; 6) сарай (З) загальною площею 23,2 кв.м.; 7) стайня (И) загальною площею - 80,4 кв.м.; 8) будова зерносушки 32 (Л) загальною площею - 75,4; 9) 3/склад 3-4 (О) загальною площею 2379 кв.м; 10) 3/склад 1-2 (П) загальною площею 2126,8 кв.м; 11) 3/склад 5 (Р) загальною площею 1168,9 кв.м; 12) криниця, 1, 13) огорожа, 2, 14) замощення, 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

01.08.2023 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення №0-1915-UA0021722, яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у розмірі 89891,10 грн.

Не погодившись із таким рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість бездіяльності, дій відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

З правового аналізу цієї норми слідує, що підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником і така будівля не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 у справі №380/18104/21.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.

Визначення "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18.01.2001 №2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Згідно статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" від 23.09.2008 №575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 24.02.2020 у справі №500/2407/18.

Судом встановлено, що належний позивачу на праві приватної власності об`єкт нерухомого майна: майновий комплекс загальною площею - 6146,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №334822415 від 07.06.2023, висновком від 15.07.2021, вих. №15/07-21 ТОВ "Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області"

На думку позивача, майно, яке належало йому на праві власності звільнене від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки вищенаведений об`єкт нерухомості використовувався ним у 2022 році у сільськогосподарській діяльності.

Так, згідно довідки Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №680 від 06.10.2023 та довідки Виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради №1217 від 06.10.2023 позивач та його дочка мають у власності землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до довідка Іване-Пустенської сільської ради Чортківського району Тернопільської області №606 від 06.10.2023 у власності позивача до 22.10.2022 перебував майновий комплекс (будівлі сільськогосподарського призначення будівлі для зберігання зерна, будівлі для тваринництва) загальною площею 6146,4 кв.м. за адресою: Тернопільська область, Чортківський район, с. Іване-Пусте, вул. Центральна, 3 та використовувався ним безпосередньо для сільськогосподарської діяльності, зокрема для зберігання власновиробленої сільськогосподарської продукції.

Надаючи оцінку вказаним доказам, суд приходить до висновку, що перелічені документи не доводять провадження позивачем фактичної діяльності у 2022 році сільськогосподарської діяльності, позаяк не містять жодних відомостей щодо наявності у позивача ні сільськогосподарської продукції, ні виробничого обладнання та устаткування необхідного для здійснення вказаного виду діяльності.

Суд звертає увагу, що лише сам по собі факт наявності у власності позивача будівлі призначеної для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача, як сільськогосподарського товаровиробника.

Разом із тим, позивач, наполягаючи на наявності у нього пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не надав жодних доказів, які б підтверджували факт безпосереднього використання ним вищезазначених об`єктів нерухомості у власній сільськогосподарській діяльності.

Крім цього, вирішуючи даний спір по суті, суд враховує доводи відповідача стосовно того, що позивач не зареєстрований як фізична особа-підприємець станом на 2022 рік.

Покликання позивача, що обставини здійснення ним діяльності у сфері сільськогосподарського товаровиробництва у 2022 році, підтверджуються відомостями перебування у власності та користуванні земельних ділянок, суд вважає безпідставними, оскільки, в розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, такі також не можуть бути підставою для застосування до позивача пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати.

Таким чином, оскільки позивачем не подано й матеріалами справи не підтверджено, що він є сільськогосподарським товаровиробником, позивач не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта - власника нежитлової нерухомості, для звільнення його від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суд також зазначає, що відповідно до підпункту 266.8.1 пункту 266.8 статті 266. ПК України у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Так, згідно з розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у розмірі 89891,10 грн щодо об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , розраховано з 1 по 9 місяці 2022 року.

Отже, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про обґрунтоване нарахування позивачу податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у розмірі 89891,10 грн, що стверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, та визнає податкове повідомлення-рішення №0-1915-UA0021722 від 01.08.2023 таким, що прийняте відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, а доводи позивача не спростовують вказаних висновків суду.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позовних вимог, відповідно до вимог статей 132, 139 КАС України, суд не вирішує питання про стягнення в користь позивача понесених судових витрат (судового збору).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1915-UA0021722 від 01.08.2023 на суму 89891,10 грн відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено і підписано 03 січня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільська область, Тернопільський район, 46003, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.