Справа № 460/118/24
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2024-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
05 січня 2024 року м. Рівне №460/118/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., після одержання позовної заяви
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку розміру пенсії позивачу з вересня 2014 року;
зобов`язати відповідача перерахувати розмір пенсії позивачу з 24 вересня 2014 року;
зобов`язати відповідача виплатити компенсацію втрати частини доходу з недоотриманих пенсійних виплат з 24 вересня 2014 року.
Частиною першою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною другою статті 160 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.
Частиною другою вищезазначеної статті передбачено, що довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.
Таким чином, у разі звернення фізичної особи до суду через її представника суду має бути надано оригінал або належним чином завірена копія документу, що підтверджує його повноваження.
З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву від імені ОСОБА_1 підписано та подано до суду представником ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд». На підтвердження повноважень діяти в інтересах позивача до позовної заяви долучено скановану довіреність від 01.07.2023, складену в м. Бат Ям, Держава Ізраїль.
Суд зауважує, що матеріали позовної заяви містять лише першу та останню сторінки такої довіреності, зі змісту якої вбачається, що на підставі діючого законодавства, зокрема статті 6 ЦК України, позивач уповноважує, зокрема, ОСОБА_2 (сторінка 1), зокрема, підписувати від його імені та подавати позови, заяви, скарги, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, подавати заперечення, заявляти відводи, клопотання, знайомитись з матеріалами справи, знімати з них копії, отримувати копії судових рішень, постанов, ухвал, інших документів, оскаржувати їх, розписуватись в їх отриманні (сторінка 2).
Натомість, остання сторінка довіреності не містить посилання на те, що саме Акерману О.М. надано права звертатися до суду в інтересах ОСОБА_1 , а містить лише підпис позивача.
Довіреність видана з правом передоручення, строком на сім років та діє до 01.07.2030 року.
Зі змісту довіреності слідує, що справжність підпису ОСОБА_1 на вказаній довіреності засвідчений нотаріусом Людмилою Долганіною-Гвілі (м. Бат Ям) та скріплений печаткою нотаріуса 01.07.2023.
Матеріали позовної заяви містять також апостиль від 10.07.2023 серійний номер № 392208/5, засвідчений нотаріусом Людмилою Долганіною-Гвілі (підтверджено печаткою Мирового Суду м. Бат Яма).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном, повинні прийматися нотаріусами за умови їх легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.
Легалізація документів та/або проставлення апостилю - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.
Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10 січня 2002 року та вступила в силу в Україні в 2003 році.
Відповідно до статті 1 Гаазької конвенції ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.
Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.
Отже, у силу приписів п. «d» частини другої статті 1 Гаазької конвенції довіреність, видана особою приватного права, є офіційним документом та на неї поширюються вимоги цієї конвенції.
Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Згідно з положеннями Конвенції, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.
Відповідно до статті 4 Конвенції передбачений в частині першій статті 3 цієї Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.
Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного в Державі Ізраїль та звільнення його від процедури консульської легалізації, цей документ повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.
Суд зауважує, що до позовної заяви було долучено скановані довіреність від 01.07.2023, складену в м. Бат Яма, Держава Ізраїль, видану позивачем на ім`я ОСОБА_2 , та апостиль від 10.07.2023, засвідчений нотаріусом Людмилою Долганіною-Гвілі (підтверджено печаткою Мирового Суду м. Бат Яма), однак, такі документи надані окремим аркушем (зокрема, тільки перша та остання сторінки довіреності) та з них не вбачається відомостей щодо кількості скріплених аркушів, які повинні бути підтверджені підписом посадової особи, яка проставляє апостиль, та що вони скріплені шляхом прошивання стрічкою у спосіб, який унеможливлює їх роз`єднання без пошкодження аркуша.
Відтак, ОСОБА_2 не надано належних підтверджуючих документів щодо наявності у нього повноважень діяти як представника ОСОБА_1 та подавати і підписувати від його імені дану позовну заяву.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Відповідно до частини п`ятої статті 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
При цьому, суд наголошує, що згідно частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду у порядку, встановленому законом.
З огляду на наведене, позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, підлягає поверненню заявнику.
Керуючись статтями 169, 241, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу - ОСОБА_1 .
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 05 січня 2024 року

Суддя О.В. Поліщук