Справа № 826/19969/13-а
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року № 826/19969/13-а

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., розглянувши у відкритому судову засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Група «Агропродінвест» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 08.10.2013,

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Група «Агропродінвест» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (правонаступник - Головне управління ДПС у м. Києві, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.10.2013 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 2218901,00 грн. за основним платежем та 291401,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2014 позов задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2014 - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.04.2015 у справі №К/800/22347/14 касаційну скаргу задоволено частково, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У подальшому, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2015, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № від 08.10.2013 в частині нарахування збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств по взаємовідносинам з ПАТ "Страхова компанія Країна" за договором добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами №12/141/3.1.14 від 14.06.2011.

Постановою Верховного Суду від 28.10.2021 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Група «Агропродінвест» задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Група «Агропродінвест» скасовано та направлено справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 залишено без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2021 справу №826/19969/13-а до прийнято до свого провадження суддею Федорчуком А.Б., ухвалено розглядати суддею одноособово за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду в підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.08.2022 закінчено підготовче провадження у справі № 826/19969/13-а та призначено судове засідання для розгляду справи по суті

На виконання вимог Закону України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративну справу № 826/19969/13-а скеровано за належністю до Київського окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено Щавінського В.Р.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року прийнято до провадження матеріали адміністративної справи №826/19969/13-а. Розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено судове засідання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у Товариства були всі правові підстави на віднесення страхових платежів в сумі 627400,00 грн. до складу валових витрат, оскільки предметом страхування слугував майновий інтерес позивача, пов`язаний з володінням, користуванням та розпорядженням газопроводом високого тиску «Комаргород-Гарячівка», який переданий в оренду ПАТ «Продовольча компанія «Поділля», а не страхування сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Крім того, позивач зазначає, що ТОВ "Група "Агропродінвест" надавало поворотну фінансову допомогу ТОВ ТД «ІнтерКорн», ТОВ «ВКХП № 2», ТОВ «ТД «Крахмалопродукт», ТОВ «ПК «Зоря Поділля», яку ТОВ "Група "Агропродінвест" отримувало від ПрАТ «ПК «Поділля», ПАТ «Крижопільський цукровий завод», ТОВ ТД «ІнтерКорн», ТОВ «ВКХП № 2». У зв`язку з чим, позивач стверджує, що відповідач дійшов хибного висновку, що позивач надавав безвідсоткову фінансову допомогу на підставі кредитних коштів, отриманих за кредитним договором від 09.10.2009 № 151209К45.

Також, позивач зазначає, що оскільки за результатами попередньої перевірки за період з 01.10.2009 по 31.12.2010 згідно з актом перевірки № 3056/23-621-31953813 від 10.06.2011 податковою інспекцією виявлено заниження валових доходів у періоді 9 місяців 2010 р. на суму 322285,00 грн. та завищення валових витрат у 2010 р. на суму 5204,00 грн., то Товариство, починаючи з періоду 1 кв. 2011 р., не враховувало при визначенні об`єкта оподаткування від`ємне значення, задеклароване позивачем за підсумками 2010 року у сумі 327489,00 грн., а використовувало лише 80 % задекларованого від`ємного значення 2009 року, a саме: 861260,00 грн.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що Товариство в період з 01 січня 2011 року по 30 червня 2013 року надало поворотну фінансову допомогу юридичним особам на загальну суму 102248000 грн., тобто запозичені кошти в сумі 35200000,00 грн. витрачало не на цілі, передбачені кредитним договором та не в господарській діяльності. Тому, позивач завищив фінансові витрати на суму 9542302,00 грн. від операцій з нарахування процентів за борговими зобов`язаннями.

Також відповідач вказує, що позивач необґрунтовано включив суму 327489,00 грн. відсотків за фінансовими кредитами до податку на прибуток за 2010 рік, оскільки за наслідками попереднього перевіряємого періоду з 01.10.2009 по 31.12.2010 контролюючим органом встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 327489,00 грн. за 2010 рік. Окрім того, перевіркою встановлено, що від`ємне значення об`єкта оподаткування, отримане у І кварталі 2011 року, без урахування від`ємного значення об`єкта оподаткування за підсумками 2010 року (яке зменшено актом попередньої планової перевірки) ТОВ «Агропромінвест», становить 1552451,00 грн. Тобто, підприємство не мало право відображати в р. 06.5 Податкової декларації з податку на прибуток за 2 квартал 11 року, 2-3 квартали 2011 року, 2-4 квартали 2011 року суми від`ємного значення об`єкта оподаткування попереднього звітного періоду (від`ємне значення рядка 07 Податкової декларації за попередній звітний період або від`ємне значення об`єкта оподаткування за 1 кв. 2011 року) у розмірі 2413711,00 грн у зв`язку з зменшенням від`ємного значення об`єкта оподаткування у 1 кв. 2011 року на суму 861260,00 грн., як від`ємного значення об`єкта оподаткування за підсумками 2010 року.

Суд наголошує, що 03.06.2022 позивач подав до суду клопотання про призначення судово-економічної експертизи, в обґрунтування якого зазначив, що вирішення цієї справи вимагає наявності значного обсягу знань, що неможливо здійснити без застосування спеціальних знань у сфері економіки та не може бути зроблено судом самостійно без залучення відповідних фахівців. Залучення спеціалістів в галузі економіки є безумовно необхідним для правомірного вирішення спору у даній справі та є ключовим елементом предмету доказування для встановлення та перевірки судом обґрунтованості задекларованого позивачем розміру валових витрат від операцій з нарахування процентів за борговими зобов`язаннями на суму 9542302,00 грн., а також достовірності висновку податкового органу про завищення ТОВ «ГРУПА АГРОПРОДІНВЕСТ» від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих періодів, починаючи з 1 кварталу 2011 року по 30 червня 2013 року.

На вирішення судово-економічної експертизи позивач просив поставити такі питання:

- чи підтверджується документально зазначений в Акті про результати виїзної планової перевірки Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві №836/26-53-22-01-21-31953813 від 30.09.2013 висновок податкового органу про завищення витрат ТОВ «ГРУПА АГРОПРОДІНВЕСТ» від операцій з нарахування процентів за борговими зобов`язаннями на суму 9542302,00 грн;

- чи підтверджується документально зазначений в Акті про результати виїзної планової перевірки Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві 836/26-53-22-01-21-31953813 від 30.09.2013 висновок про безпідставність декларування ТОВ «ГРУПА АГРОПРОДІНВЕСТ», починаючи з І кварталу 2011 року по 30 червня 2013 року від`ємного значення об`єкта оподаткування, яке виникло протягом 2009 та 2010 років, що призвело до завищення валових витрат за І квартал 2011р. на суму 861 260 00 грн., за 2-4 квартали 2011р. на 1880842,00 грн., за 2012р. на суму 340771,00 грн., як сума від`ємного значення об`єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) року (від`ємне значення рядка 07 Податкової декларації за попередній звітний (податковий) рік).

Своєю чергою, відповідач подав заперечення на клопотання про призначення судово-економічної експертизи, у якому зазначив, що у клопотанні не обґрунтовано, яких саме спеціальних знань бракує суду для вирішення справи по суті і в чому полягає необхідність призначення експертизи.

Розглянувши клопотання позивача про призначення судово-економічної експертизи та матеріали адміністративної справи, суд зазначає таке.

Так, Закон України «Про судову експертизу» визначає правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно зі ст.102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Як вбачається із висновків викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.12.2021 у справі №826/3451/13-а, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. За загальним правилом у ході судово-економічної експертизи здійснюється арифметична, реквізитна та нормативна перевірка наданих на дослідження документів, проводиться дослідження відповідності кількісних і сумових характеристик первинних документів записам в облікових регістрах. Втім, в силу вимог Закону лише суд може встановити прийнятність чи неприйнятність певного документа внаслідок його недійсності, надати правову оцінку обставинам, а також правильності застосування відповідної норми права.

Отже, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Однак, позивачем жодним чином не доведено, що дослідження та аналіз первинних документів у цій справі потребує додаткових, спеціальних знань відвідного експерта.

З огляду на викладене, а також враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, суд дійшов висновку, що необхідні обставини у справі, для ухвалення обґрунтованого рішення, можуть бути встановлені на підставі пояснень представників сторін, письмових доказів та інших засобів доказування, без отримання висновку експерта, тому в задоволенні клопотання позивача про призначення судово-економічної експертизи слід відмовити.

У чергове судове засідання, призначене на 11.12.2023, з`явились представники сторін, які підтримали свої вимоги та заперечення щодо позовних вимог.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Суд встановив, що у період з 05.08.2013 по 02.09.2013 Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на підставі наказу № 298 від 26.07.2013 проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Група "Агропродінвест" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 30.06.2013.

За результатами перевірки складено акт № 836/26-53-22-01-21-31953813 від 30.09.2013, яким встановлені порушення підпункту 5.2.7 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 138.10.5, пункту 138.10, пункту 138.11 статті 138, підпункту 140.1.6 пункту 140.1 статті 140, пункту 141.1 статті 141, пункту 142.2 статті 142 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2218901,00 грн.

На підставі Акта перевірки № 836/26-53-22-01-21-31953813 від 30.09.2013 відповідачем прийняте податкове повідомлення - рішення від 08.10.2013 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 2510302,00 грн., у тому числі за основним платежем - 2218901,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 291401,00 грн.

ТОВ "Група "Агропродінвест", не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням від 08.10.2013 № , вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулось з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Підставами для збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток слугували викладені у Акті перевірки висновки контролюючого органу про:

- відсутність у Товариства правових підстав для формування валових витрат у розмірі 627400,00 грн. за операціями із ПАТ «Страхова компанія «Країна» по наданню останнім послуг зі страхування фінансових ризиків, пов`язаних із завданням шкоди третім особам у зв`язку із експлуатацією газопроводу високого тиску «Комаргород-Гарячівка», оскільки такі витрати не пов`язані із господарською діяльністю платника податку, а тому страхові платежі, здійснені позивачем на користь ПАТ «Страхова компанія «Країна», не можуть бути віднесені до витрат подвійного призначення у відповідності до підпункту 140.1.6 пункту 140.1 статті 140 ПК України;

- завищення позивачем витрат у сумі 9542302,00 грн. від операцій з нарахування процентів за борговими зобов`язаннями у зв`язку із використанням кредитних коштів не в господарській діяльності, адже кредитні кошти в сумі 35200000,00 грн., отримані Товариством від ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на підстав кредитного договору від 09 жовтня 2009 року за №151209К45, було використано позивачем на надання безвідсоткових поворотних фінансових допомог третім особам;

- завищення Товариством від`ємного значення об`єкта оподаткування, починаючи з 1 кварталу 2011 pоку по 30 червня 2013 року, у зв`язку із включенням до складу такого від`ємного значення суми збитків, отриманих за підсумками 2009 та 2010 років.

Суд зауважує, що питання щодо наявності у позивача правових підстав для формування валових витрат у розмірі 627400,00 грн. за операціями із ПАТ «Страхова компанія «Країна» розглядалось у судовому порядку у цій справі, за наслідком вирішення якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, тому в межах справи, яка розглядається, згадане питання дослідженню не підлягає.

Спірними залишаються питання щодо завищення позивачем витрат у сумі 9542302,00 грн. від операцій з нарахування процентів за борговими зобов`язаннями та завищення Товариством від`ємного значення об`єкта оподаткування, починаючи з 1 кварталу 2011 pоку по 30 червня 2013 року.

Щодо висновку відповідача про завищення позивачем витрат в сумі 9542302,00 грн., суд зазначає таке.

Згідно з висновком відповідача, викладеним в Акті перевірки, позивачем використано кошти, які отримані за кредитним договором, в операціях, які не пов`язані з господарською діяльністю товариства, а саме: позивачем в період з 01.01.2011 по 30.06.2013 надано поворотну фінансову допомогу юридичним особам на загальну суму 102248000,00 грн. Тобто, на переконання податкового органу, отримані в кредит кошти використано позивачем не на цілі, що передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим сплачені позивачем відсотки за кредитним договором безпідставно включені до валових затрат Товариства.

Відповідно до частини другої статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (статті 42 ГК України).

Так, правовідносини з приводу формування платником податку валових витрат у період до 01 квітня 2011 року регулювалися Законом України від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (положення якого були чинними на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №334/94-ВР).

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону №334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу, це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього ж Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

За правилами підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону №334/94-ВР до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов`язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов`язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв`язку з веденням господарської діяльності платника податку.

З 01 квітня 2011 року спірні правовідносини з приводу формування позивачем валових витрат почали регулюватися положеннями ПК України, підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 якого (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) визначав витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Як визначено пунктом 141.1 статті 141 ПК України, до складу витрат включаються будь-які витрати, пов`язані з нарахуванням процентів за борговими зобов`язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв`язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 ПК України встановлено, що до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов`язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Зміст вказаних положень законодавства, чинного на момент спірних правовідносин, свідчить про те, що до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов`язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов`язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв`язку з веденням господарської діяльності платника податку.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» укладений Кредитний договір №151209К45 від 09.10.2009.

На підставі умов Кредитного договору позивач в період з 09.10.2009 по 02.12.2009 отримав у кредит кошти у розмірі 35200000,00 грн.

Як зазначає позивач, отримані кредитні кошти в розмірі 35200000,00 грн. використані ним у власній господарській діяльності у 2009 році.

Так, між позивачем (попередня назва ТОВ «Стратег», ) (Покупець) та ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» (Продавець) укладений Договір поставки №22044 від 01.02.2009. Відповідно до п. 1.1 Договору поставки №22044 Продавець зобов`язався поставити позивачу сільськогосподарську продукцію рослинництва, а Покупець прийняти продукцію та оплатити її.

На виконання зобов`язань за Договором поставки №22044, позивачем сплачено ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» в період з 09.10.2009 по 02.12.2009, кошти в сумі 35200000,00 грн., що підтверджується наступними документами: меморіальний ордер № 14 від 09.10.2009 про перерахування згідно з договором поставки від 01.02.2009 - №220,00 грн., меморіальний ордер №15 від 2.10.2009 про перерахування згідно з договором поставки від 01.02.2009 №22,00 грн., меморіальний ордер №16 від 13.10.2009 про перерахування згідно з договором поставки від 01.02.2009 №22,00 грн., меморіальний ордер №17 від 14.10.2009 про перерахування згідно з договором доставки від 01.02.2009 №22,00 грн., меморіальний ордер №18 від 01.12.2009 про перерахування згідно з договором поставки від 01.02.2009 - №22044 23000,00 грн., банківська виписка з рахунку позивача №14, 15, 16, 17, 18 на суму 30000000,00 грн., 1800000 грн., 1700000 грн., 1677000 грн., 23000 грн.

Отже, в період з 09.10.2009 по 02.12.2009 позивачем сплачено за договором поставки № 22044 на користь ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» кошти в розмірі 35200000 грн.

Натомість, доводи відповідача зводяться до того, що отримані за кредитним договором коштів в розмірі 35200000,00 грн. використано для надання поворотних фінансових допомог ТОВ «ТД ІнтерКорн» згідно з договором №А520002 від 20.01.2011, ТОВ «ВКХП №2» згідно з договором №52048 від 24.12.2010, ТОВ «Крахмалопродукт» згідно з договором №52049 від 28.12.2010, ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» згідно з договором №520004 від 17.01.2011.

На переконання суду, вказані доводи відповідача є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, кредитні кошти використано на оплату придбаної продукції в період з 09.10.2009 по 02.12.2009, а позики надавалися в період починаючи з 24.12.2010, тобто через 12 місяців після отримання 35200000,00 грн.

Крім того, з Акту перевірки вбачається, що позивачем починаючи з 07.11.2011 отримано в позику від інших підприємств в розмірі 103461000,00 грн., а саме:

- від ПАТ «ПК «Поділля» згідно з договором №А521006 від 07.11.20,00 грн.;

-від ПАТ «Крижопільський цукровий завод» згідно з договором №А520003 від 20.01.20,00 грн.;

- від ТОВ «ВКХП №2» згідно з договором №А520006 від 21.02.2,00 грн.;

- від ТОВ «ТД ІнтерКорн» згідно з договором №368 від 11.05.20,00 грн.

При цьому, в позику надано кошти в розмірі 102248000,00 грн. за наступними договорами:

- ТОВ «ВКХП №2» згідно з договором №52048 від 24.12.2,00 грн.;

- ТОВ «ТД Крахмалопродукт» згідно з договором №52049 від 28.12.20,00 грн.;

- ТОВ «ПК «Зоря Поділля» згідно з договором №520004 від 17.01.20,00 грн;

- ТОВ «ТД ІнтерКорн» згідно з договором №А520002 від 20.01.20,00 грн.

Вказане підтверджує те, що на видачу поворотних фінансових допомог позивачем використані кошти, які, в свою чергу, отримувалися від інших підприємств. Факт отримання позивачем коштів в позику від третіх підприємств в часовий період надання позик іншим підприємствам підтверджується відповідачем в Акті перевірки (абз. 2-3 стор.14). Крім того, розмір отриманих позивачем позик є більшим на 1213000,00 грн. (103461000,00 102248000,00 = 1213000,00) за розмір наданих ним позик іншим підприємствам.

Верховний Суд у постанові від 02.06.2022 у справі №420/6359/19 зазначив: «Отже, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками послуг від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та валові витрати. При ньому такі висновки не можуть гуртуватися на припущеннях, а повинні бути підтверджені належними, достатніми, достовірними доказами із законних джерел у їх взаємній сукупності.».

Проте, висновки відповідача про використання позивачем отриманих з 09.10.2009 по 02.12.2009 кредитних коштів для надання позик третім особам в період з 24.12.2010 по 17.01.2011 засновуються виключно на припущеннях контролюючого органу, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, доводи відповідача щодо надання позивачем поворотної фінансової допомоги за договорами №52048 від 24.12.2010, №52049 від 28.12.2010, №520004 від 17.01.2011, №А520002 від 20.01.2011 за рахунок кредитних коштів, отриманих від ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» в жовтні-грудні 2009 року, є безпідставними, відповідно висновок про завищення позивачем витрат в сумі 9542302,00 грн. від операцій з нарахування процентів за борговими зобов`язаннями необґрунтований.

Щодо висновку відповідача про завищення Товариством від`ємного значення об`єкта оподаткування, починаючи з 1 кварталу 2011 року по 30 червня 2013 року, у зв`язку із включенням до складу такого від`ємного значення суми збитків, отриманих за підсумками 2009 та 2010 років, суд зазначає наступне.

Суть встановленого порушення зводиться до того, що перевіркою відображених у рядку 06.5 Декларацій «Від`ємне значення об`єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) року (від`ємне значення рядка 07 Податкової декларації за попередній звітний (податковий) рік» за період з 01 січня 2011 року по 30 червня 2013 року Товариство безпідставно декларувало від`ємне значення об`єкта оподаткування, яке виникло протягом 2009 та 2010 років.

Пунктом 1 Розділу XIX «Прикінцеві положення» ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що розділ III цього Кодексу («Податок на прибуток підприємств») набирає чинності з 01 квітня 2011 року.

За правилами пункту 1 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» ПК України розділ III цього Кодексу застосовується під час розрахунків з бюджетом починаючи з доходів і витрат, що отримані і проведені з 01 квітня 2011 року, якщо інше не встановлено цим підрозділом.

Відповідно, правила врахування від`ємного значення об`єкта оподаткування у результатах наступних податкових періодів, в період до 01 квітня 2011 року регулювалися положеннями пункту 6.1 статті 6 Закону №334/94-ВР.

Згідно з пунктом 6.1 статті 6 Закону №334/94-ВР, якщо об`єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від`ємне значення об`єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від`ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від`ємного значення об`єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.

Пунктом 16.4 статті 16 Закону №334/94-ВР встановлювалось, що платники податку у строки, визначені законом, подають до податкового органу податкову декларацію про прибуток за звітний період, розраховану наростаючим підсумком з урахуванням від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових періодів у разі його наявності відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього Закону.

У 2010 році норми пункту 6.1 статті 6 Закону №334/94-ВР застосовувалися з урахуванням особливостей, встановлених пунктом 22.4 статті 22 цього Закону, які полягали в обмеженні врахування у складі валових витрат у порядку статті 6 Закону сум від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток, яке утворилося станом на 01 січня 2010 року. До складу валових витрат платника податку на прибуток за перший квартал 2010 року підлягало включенню лише 20 відсотків від`ємного значення, що утворилося станом на 01 січня 2010 року.

Відносно регламентації питань врахування від`ємного значення об`єкта оподаткування у 2011 році пунктом 22.4 статті 22 Закону №334/94-ВР передбачалося, що у 2011 році сума від`ємного значення, яка відповідно до абзацу першого цього пункту не була врахована у складі валових витрат, та від`ємне значення об`єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягають включенню до складу валових витрат у порядку, встановленому статтею 6 цього Закону, без обмежень, встановлених цим пунктом.

Отже, до складу валових витрат першого кварталу 2011 року підлягали включенню всі суми від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток - як ті, що утворилися станом на 01 січня 2010 року, так і ті суми від`ємного значення, що виникли протягом 2010 року.

Починаючи з другого кварталу 2011 року, до доходів і витрат, що отримані і проведені з 01 квітня 2011 року, застосовуються норми ПК України.

Так, відповідно до пункту 150.1 статті 150 ПК України, якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від`ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.

Згідно з пунктом 3 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пункт 150.1 статті 150 цього Кодексу застосовується у 2011 році з урахуванням такого: якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками першого кварталу 2011 року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат другого календарного кварталу 2011 року.

Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками другого, другого і третього кварталів, другого - четвертого кварталів 2011 року здійснюється з урахуванням від`ємного значення, отриманого платником податку за перший квартал 2011 року, у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.

Зазначене застереження слід розуміти таким чином, що розрахунок першого кварталу 2011 року є кінцевим результатом розрахунку об`єкта оподаткування (аналогічно річному розрахунку) за законом, який втрачав чинність, на що вказують і приписи абзацу 2 пункту 49.19 статті 49 ПК України.

Наведені вище норми не містять положень (обмежень) щодо формування об`єкту оподаткування за наступні податкові періоди (після першого кварталу 2011 року) лише виходячи з результатів господарських операцій, проведених у першому кварталі 2011 року, та без врахування від`ємного значення об`єкта оподаткування, що увійшло до складу першого кварталу 2011 року з попередніх періодів.

Отже, до складу витрат другого календарного кварталу 2011 року та наступних за ним періодів підлягає включенню від`ємне значення об`єкта оподаткування за перший квартал 2011 року, причому розрахунок суми від`ємного значення об`єкта оподаткування за перший квартал 2011 року здійснюється з урахуванням без будь-яких обмежень сум від`ємного значення, що утворилися станом на 01 січня 2010 року, та тих, що виникли протягом 2010 року, та які не були погашені наростаючим підсумком протягом попередніх звітних періодів.

Верховний Суд у постанові від 09.04.2019 у справі №2а-10568/12/2670 зазначив: «Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що до складу витрат 2 кварталу 2011 року підлягає включенню від`ємне значення об`єкта оподаткування за 1 квартал 2011 року, причому розрахунок суми від`ємного значення об`єкта оподаткування за 1 квартал 2011 року здійснюється з урахуванням без будь-яких обмежень сум від`ємного значення, що утворились станом на 1 січня 2010 року та тих, що виникли протягом 2010 року, та які не були погашені наростаючим підсумком протягом попередніх звітних періодів, а тому позивач правомірно сформував склад об`єкту оподаткування за І квартал 2011 року з урахуванням від`ємного значення об`єкта оподаткування попереднього податкового року.».

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом також в постановах від 07.02.2018 у справі №826/20869/14, від 28.02.2018 у справі №2а-14440/12/2070, від 15.01.2019 у справі №1570/1079/12, від 23.04.2019 у справі №2а-5919/12/2670.

В Акті перевірки відповідач дійшов висновку про завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих періодів, починаючи з 1 кварталу 2011 року по 30.06.2013, у зв`язку із включенням до таких від`ємного значення за підсумками 2009 та 2010 років.

До таких висновків податковий орган прийшов, встановивши, що за результатами попередньо проведеної планової перевірки, результати якої оформлено Актом від 10.06.2011 за №3056/23-621-3195813 позивачу зменшено розмір від`ємного значення об`єктом оподаткування податком на прибуток в сумі 327489,00 грн. за 2010 рік, що складає 20% від суми витрат, тому решта суми витрат що виникли за результатами діяльності у 2010 році не підлягає включенню до витрат.

Однак, на думку суду, такий висновок відповідача не відповідає обставинам справи виходячи з наступного.

Дійсно, згідно з Актом проведення планової перевірки позивача від 10.06.2011 №3056/23-621-3195813 встановлено завищення суми від`ємного значення об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств на 327489,00 грн. При цьому, податкового повідомлення-рішення щодо зменшення даної суми відповідачем не приймалося.

Після проведення перевірки в червні 2011 року та виявлення завищення суми від`ємного значення податку на прибуток на 327489,00 грн., позивачем самостійно внесено зміни до податкової звітності та виключено зазначену суму завищення в розмірі 327489,00 грн., що підтверджується деклараціями з податку на прибуток підприємств за 2009 - 2011 роки.

Отже, після виключення суми завищення 327489,00 грн., остання не вплинула на правильність декларування Товариством зобов`язань з податку на прибуток підприємств.

Так, з наданої позивачем та наявної у справі податкової звітності, вбачається, що сума задекларованого від`ємного значення з податку на прибуток за вказаними періодами становить:

за 2009 рік - 1076571,00 грн.;

за 1 кв. 2010 року - 1142359,00 грн. (у тому числі від`ємне значення 2009 р. 1076571,00 грн.);

за 1 півріччя 2010 року - 1677487,00 грн. (утому числі від`ємне значення 2009 р. 1076571,00 грн.);

за 9 місяців 2010року - 1488876,00 грн. (у тому числі від`ємне значення 2009 р. 215314,00 грн.);

за 2010 рік - 327489,00 грн. (у тому числі від`ємне значення 2009 року - 215314,00 грн.);

за 1 кв. 2011 року - 2413711 грн. (у тому числі від`ємне значення 2009 року 861260,00 грн.);

за 2 кв. 2011 року - 1334500 грн. (у тому числі від`ємне значення 2009 року 861260,00 грн., від`ємне значення 1 кв. 2011 року -1552451,00 грн.);

за 2-3 кв. 2011 року 1599026,00 грн. (у тому числі від`ємне значення 2009 р. 861260,00 грн., від`ємне значення 1 кв. 2011 року 1552451,00 грн.);

за 2-4 кв. 2011 року 1363083,00 грн. (у тому числі від`ємне значення 2009 р. 861260,00 грн., від`ємне значення 1 кв. 2011 року 1552451,00 грн.);

за 1 кв. 2012 року - 2047810,00 грн. (у тому числі від`ємне значення 2011 року 1363083,00 грн.);

за 1 півріччя 2012 року 523895,00 грн. (у тому числі від`ємне значення 2011 року 340771, грн.);

за 9 місяців 2012 року 501758,00 грн. (у тому числі від`ємне значення 2011 року 340771,00 грн.);

за 2012 р. 149394,00 грн. (у тому числі від`ємне значення 2011 року 340771,00 грн.).

Тобто, починаючи з періоду 9 місяців 2010 року у розрахунку від`ємного значення за цей період позивач правомірно враховував від`ємне значення 2009 року лише в сумі 215314,00 грн. (20% від повного від`ємного значення за 2009рік) замість 1076571,00 грн., що становить 100% від`ємного значення за 2009 рік.

При цьому, решту 80% від повного від ємного значення в розмірі 1076571,00 грн. за 2009 рік, що складає 861260,00 грн., позивачем правомірно віднесено на зменшення податкових зобов`язань з 1 кварталу 2011 року.

Такі дії позивача в повній мірі відповідають вимогам п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (відповідності до змін внесених Законом України від 20.05.2010 №2275-VI ), якою встановлено, що у 2010 році у складі валових витрат платника податку враховується 20 відсотків суми від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток, яке утворилося станом на 1 січня 2010 року.

У 2011 році сума від`ємного значення, яка відповідно до абзацу першого цього пункту не врахована у складі валових витрат, та від`ємне значення об`єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягають включенню до складу валових витрат у порядку, встановленому статтею 6 цього Закону, без обмежень, встановлених цим пунктом.

Отже, згідно з п .22.4 ст. 22 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 3 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» ПК України та правових висновків Верховного Суду, до складу валових витрат першого кварталу 2011 року підлягали включенню всі суми від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток - як ті, що утворилися станом на 1 січня 2010 року, так і ті суми від`ємного значення, що виникли протягом 2010 року. Тож, розрахунок об`єкта оподаткування за перший квартал 2011 року повинен був здійснюватися з -урахуванням у складі валових витрат цього податкового періоду всіх сум від 'ємного значення, що утворилися станом на 1 січня 2010 року, а також протягом 2010 року.

Відповідно до пункту 3 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» ПК України в разі якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками першого кварталу 2011 року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат другого календарного кварталу 2011 року.

Отже, до складу валових витрат другого календарного кварталу 2011 року підлягає включенню сума від`ємного значення об`єкта оподаткування за перший квартал 2011 року, яка, у свою чергу, розраховується з урахуванням у складі валових витрат першого календарного кварталу 2011 року сум від`ємного значення, що утворилися станом на 1 січня 2010року, а також тих, що виникли протягом 2010 року.

За таких обставин, вказані норми чинного законодавства України дотримані позивачем, що підтверджується даними податкових декларацій за 2009 - 2012 роки.

У той же час, висновки податкового органу з приводу заниження позивачем зобов`язань з податку на прибуток підприємств у перевіряємий період є безпідставними та спростовуються викладеним.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що аргументи відповідача про завищення позивачем витрат у сумі 9542302,00 грн. від операцій з нарахування процентів за борговими зобов`язаннями по кредитному договору від 09.10.2009 №151209К45, а також про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування, починаючи з 1 кварталу 2011 року по 30.06.2013, є безпідставними, спростовуються наданими позивачем доказами та не ґрунтуються на нормах чинного податкового законодавства України. Тому, прийняте податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № від 08.10.2013 в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 458,80 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог, сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.10.2013 №, яке винесене Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

3. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 458 (чотириста п`ятдесят вісім) грн. 80 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Група «Агропродінвест» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 02 січня 2024 р.