Справа № 320/351/24
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2024-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

04 січня 2024 року м. Київ № 320/351/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Перепелиця А.М., ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення 46 сесії УІІІ скликання Ставищенської селипщої ради Білоцерківського району Київської області від 23.11.2023 року № 3524 «Про припинення дії договору оренди землі від 13 травня 2016 року, укладеного з ОСОБА_1 ».

- зобов`язати Ставищенську селищну раду Білоцерківського району Київської області поновити договір оренди земельної ділянки площею 10,6166 га з кадастровим номером :03:004:0030, шляхом укладення додаткової угоди в наступній редакції:

Додаткова угода

Про поновлення Договору оренди землі укладеного 13 травня 2016 року

с. Красилівка. Білоцерківський р-н, Київська область

ОРЕНДОДАВЕЦЬ: Ставищенська елищна рада Білоцерківського району Київської області (), з однієї сторони, та ОРЕНДАР: громадянин України ОСОБА_1 , (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Вільшанським РВ УМВС України в Кіровоградській області 25 червня 1996 року, РНОКПП НОМЕР_2 ) з ішпої сторони, надалі разом за текстом цього Договору іменуються «Сторони», а кожен окремо «Сторона», уклали цю додаткову угоду до договору оренди землі (далі - Договір) про нижченаведене:

1.1. Керуючись ст. 33 Закону України «Про оренду землі» що діяв на момент укладення Договору та умовами Договору оренди землі, що був укладений 13 травня 2016 року на земельну ділянку площею 10,6166 ггі, кадастровий номер :03:004:0030, Сторони дійшли взаємної згоди поновити цей договір на той самий строк (7 (сім) років) на тих самих умовах.

1.2. Ця додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами.

1.3. Сторони підтверджують відсутність будь-яких претензій по відношенню одна до одної.

1.4. Ця додаткова угода укладена у 2 (двох) примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одній для кожної 31 сторін.

ОРЕНДОДАВЕЦЬ: ОРЕНДАР:

Ставищенська селищна рада ОСОБА_1

Білоцерківського району Київської області паспорт серія НОМЕР_1 ,

виданий Вільшанським РВ УМВС України в Кіровоградській області 25.06.1996 року

Місцезнаходження: вул. Цимбала Сергія, 35/1 РНОКПП НОМЕР_2

смт Ставище, Білоцерківський р-н, Адреса проживання; АДРЕСА_1

Орендодавець Орендар.

В свою чергу, виходячи з аналізу позовної заяви та доданих до неї матеріалів та виходячи з меж заявлених позивачем позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч.3 ст.19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Відповідно до п.п.1, 2, 7, 9 ч.1 ст.4 КАС України, у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

- публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

- відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Таким чином, з огляду на вказану, суд звертає увагу, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Тобто публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового.

Водночас, помилковим є застосування ст.19 КАС та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Отже, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Тобто суд повинен з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №914/2006/17, від 13.11.2019 у справі №755/9215/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в цій справі є непогодження позивача з рішенням 46 сесії УШ скликання Ставищенської селипщої ради Білоцерківського району Київської області від 23.11.2023 року № 3524 «Про припинення дії договору оренди землі від 13 травня 2016 року, укладеного з ОСОБА_1 ».

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про оренду землі» №161-XIV (далі - Закон №161-XIV) орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03.02.2015 №14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2015 за №177/26622, Головне управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України

Статтею 16 Закону №161-XIV встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.

Нормами ст.33 Закону №161-XIV передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Отже, необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки. За відсутності такого рішення зобов`язати цей орган в судовому порядку укласти такий договір або ж його поновити неможливо, оскільки це суперечить вимогам законодавства - відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін, яке з боку уповноваженого органу оформлюється відповідним рішенням.

Правовідносини, що склались між сторонами, стосуються права та підстав набуття права користування, а саме права оренди на спірну земельну ділянку, отже відповідач у спірних правовідносинах не здійснював владних повноважень щодо позивача.

З огляду на зазначене у даному спорі відсутні визначальні ознаки справи адміністративної юрисдикції.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у постанові від 25 лютого 2015 року (справа №6-219ц14), порушення переважного права орендаря, підлягає захисту відповідно до ст.3 ЦК України.

Отже, даний позов про поновлення дії договору оренди земельної ділянки, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, суд звертає увагу, що разом з позовною заявою позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову, втім, з огляду на встановлення судом підстав для відмови у відкритті провадження, заява про забезпечення позову розгляду не підлягає та повертається позивачу разом з позовною заявою.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 2-9, 17, п.1 ч.1 ст.170, 243, 256 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

1. У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

2. Роз`яснити ОСОБА_1 , що цей спір не належить до розгляду за правилами адміністративного судочинства.

3. Попередити позивача про те, що повторне звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.256 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.293-297 КАС України.

Суддя Перепелиця А.М.