Справа № 686/27472/21
Суддя: Драновський Я.В.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

08 січня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Драновського Я.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 824992,96 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 30000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяних протиправним рішенням від 20.03.2020 №72, всього: 854992, 96 грн.

Позов мотивований тим, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/3125/20 від 30 жовтня 2020 року, що набрало законної сили 29 квітня 2021 року, рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 20 березня 2020 року №72 про відмову у проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання визнане протиправним та зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного позивачеві щомісячного довічного грошового утримання згідно з довідкою Хмельницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року №01-17/68 "Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці", з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Позивач зазначає, що відповідачем вказане судове рішення за період з 19 лютого 2020 року по травень 2021 року не виконане, чим заподіяна йому майнова та моральна шкода.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07 листопада 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ГУ ПФУ в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 824 992,96 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяних протиправним рішенням від 20 березня 2020 року № 72.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 15 лютого 2023 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Хмельницькій області задоволено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2022 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 лютого 2023 року скасовано.

Провадження у справі №686/27472/21 закрито.

Повідомлено ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено, справу №686/27472/21 передано для продовження розгляду до Хмельницького окружного адміністративного суду.

За результатами автоматизованого розподілу цієї справи головуючим суддею визначено Драновського Я.В..

Ухвалою суду від 16.11.2023 прийнято до свого провадження справу №686/27472/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надавши до суду відзив на позов у якому зазначив, що виплата позивачу нарахованої заборгованості в сумі 824992,96 грн буде здійснюватися в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат та у порядку черговості, у разі наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Зазначає, що оскільки позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт завдання йому шкоди, причинний зв`язок між діями та настанням тих негативних наслідків, про які вказує, та не наведено обґрунтованих мотивів з яких виходив позивач, визначаючи суму моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн, підстав для задоволення позову щодо стягнення моральної шкоди немає.

Також у відзиві на позов відповідач просить розглянути справу в судовому засіданні з викликом сторін у зв`язку зі складністю справи, та з метою з`ясування всіх обставин справи.

Вирішуючи зазначене клопотання, суд враховує, що частиною 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи те, що ця справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, тому в задоволенні вказаного клопотання необхідно відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, де вказує про безпідставність тверджень відповідача, викладених у відзиві та обґрунтованість позовних вимог.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

Позивач є суддею у відставці та з 23 вересня 2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

11 березня 2020 року та 12 березня 2020 року позивач звертався до ГУ ПФУ України в Хмельницькій області з заявою щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 20 березня 2020 року № 72 позивачу відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 18 лютого 2020 року.

Вказане рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області визнано протиправним та скасовано рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/3125/20 від 30 жовтня 2020 року.

Також цим рішенням суду зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки Хмельницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року №01-17/68 "Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці", з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.10.2020, яке набрало законної сили згідно постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2021, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 18.05.2021 здійснено перерахунок раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки Хмельницького апеляційного суду від 10.03.2020 №01-17/68 "Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці", з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Розмір щомісячного довічного грошового утримання після перерахунку з 19.02.2020 становить 103 996,06 грн.

Доплату в сумі 824992,96 грн нараховану ОСОБА_1 за період з 19.02.2020 по 31.05.2021 включено в Реєстр судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

На думку позивача, вказані обставини порушують його права, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 117 Конституції України, передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

22.08.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до пункту 2 Порядку №649, рішення - це рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", на виконання яких стягувачу нараховано пенсію або щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці (надбавки, підвищення, компенсацію втрати частини доходу, грошову допомогу), що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету та залишаються невиплаченими, або рішення суду про стягнення коштів.

Нормами пунктів 4, 5 Порядку №649, визначено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника. Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Відповідач не заперечує свого обов`язку виплатити суму заборгованості по пенсії позивачу, а лише вказує на те, що вказана виплата буде здійснена відповідно до встановленої процедури, а саме, згідно з Порядком №649 в порядку черговості, та після наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Суд врахував, що відповідач є територіальним органам виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він повинен враховувати приписи статті 116 Бюджетного кодексу України, які забороняють взяття бюджетних зобов`язань за відсутності відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків за відсутності бюджетних призначень, та Порядку №649, яким узгоджено механізм забезпечення виконання взятих на себе державою зобов`язань з приписами бюджетного законодавства.

Разом з тим, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 у справі №640/5248/19 визнано протиправним та скасовано Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 змінено шляхом викладення пункту 2 його резолютивної частини у наступній редакції: "Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

Постановою Верховного Суду від 26.05.2021 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019, з урахуванням внесених апеляційним судом змін, та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі №640/5248/19 залишено без змін.

Виходячи з наведеного, пункти 1 та 2 Постанови №649 втратили свою чинність починаючи з 22.07.2020.

Таким чином, у відповідача не було законних підстав для включення даної заборгованості до реєстру рішень на підставі вже нечинного Порядку № 649.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", а також рішеннями, які відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, примусове виконання рішень, зокрема, судів, є виключно повноваженнями державної виконавчої служби, або, у випадках, приватних виконавців.

При цьому вирішення позовних вимог лежить в площині виконання судового рішення і має виконуватися відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", що не позбавляє права позивача оскаржувати дії державного виконавця.

Викладене свідчить про те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, процесуальним кодексом передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу; 2)визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду та, за наслідками розгляду вказаної заяви і встановлення протиправних рішень, дій чи бездіяльності - постановлення судом окремої ухвали в порядку статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення чи констатації його невиконання.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Наведене свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд зазначає, що вказана позовна вимога є похідною від першої вимоги та не належить до задоволення, оскільки позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Отже, моральна шкода повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин (тобто бути похідною).

У п. 30 постанови Верховного Суду від 23 січня 2020 року по справі №580/1617/19 викладено правову позицію, згідно якої сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Виходячи з вищезазначеного, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, однак таких доказів ним надано не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2019 року по справі №159/1257/18 та від 12 березня 2020 року по справі №159/751/17.

Враховуючи вищезазначене, вказані позовні вимоги задоволенню також не підлягають.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул.Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя Я.В. Драновський