Справа № 380/5434/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/5434/23 пров. № А/857/20445/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Сергєєвої Ольги Ігорівни, діючої на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2023р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Сергєєвої Ольги Ігорівни, діючої на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу про результати службового розслідування по факту прибуття з лікування без підтверджуючих документів, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Морська Г.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 24.07.2023р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

23.03.2023р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Сергєєва О.І., діюча на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 за № 179 від 23.12.2022р. «Про результати проведення службового розслідування по факту прибуття з лікування без підтверджуючих документів»; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії воєнного стану за грудень 2022 року в розмірі 30000 грн. (а.с.1-7).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (а.с.32-33).

Згідно ухвали суду від 14.04.2023р. поновлено позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду із розглядуваним позовом (а.с.32-33).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2023р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.81-85).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила представник адвокат Сергєєва О.І., діюча на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлені позовні вимоги задовольнити (а.с.87-94).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно акту службового розслідування підтверджується факт необхідності проходження позивачем амбулаторного лікування від коронавірусної хвороби протягом 5-ти діб і доцільності повторного звернення за медичною допомогою у випадку погіршення самопочуття.

Згідно медичних документів позивач була звільнена в період з 12.12.2022р. по 17.12.2022р. від виконання службових обов`язків, через що остання не могла перебувати на службі.

Отже, у вказаний період позивач була відсутньою на службі з поважної причини - хвороби. Докази на підтвердження поважності причини відсутності останньої на службі додані до матеріалів службового розслідування і долучені до матеріалів судової справи.

За розглядуваних обставин позивач перебувала в стані крайньої необхідності, остання проживає з матір`ю похилого віку, яка потребує тривалого лікування та допомоги в побуті, яка також у спірний період перенесла коронавірусну хворобу.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.128-131).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, згідно витягу з наказу Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 256 від 07.10.2022р. ОСОБА_1 прибула з Військової частини НОМЕР_2 на посаду офіцера-психолога ремонтно-відновлювального батальйону; справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою з 07.10.2022р. (а.с.57, 58).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 за № 439 від 17.12.2022р. «Про призначення службового розслідування щодо прибуття з лікування без підтверджуючих документів» тимчасово виконуючим обов`язки заступника командира частини з морально-психологічного забезпечення - начальника відділення морально-психологічного забезпечення військової частини капітаном ОСОБА_2 проведене службове розслідування щодо прибуття з лікування без підтверджуючих документів старшого лейтенанта ОСОБА_1 (а.с.48).

За результатами проведеного службового розслідування наказом командира військової частини № НОМЕР_3 від 23.12.2022р. за відсутність на службі без поважних причин, порушення вимог ст.ст.9, 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення сувора догана, а також позбавлено премії за грудень 2022 року в повному обсязі, додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. за грудень 2022 року та складений протокол про військове адміністративне правопорушення за ч.4 ст.172-11 КУпАП («Самовільне залишення військової частини або місця служби»), який разом із матеріалами службового розслідування був направлений до Золочівського районного суду Львівської обл. (а.с.68-69).

Приймаючи рішення та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції керувався тим, що призначеним службовим розслідування встановлено, що з 12.12.2022р. до 08 год. 00 хв. 16.12.2022р. старший лейтенант ОСОБА_1 без поважних причин була відсутня на службі, чим вчинила дії, які підпадають під кваліфікацію правопорушення за ч.4 ст.172-11 КУпАП (Самовільне залишення військової частини або місця служби), а також не з`явилася вчасно без поважних причин на військову службу з лікувального закладу тривалістю до 10 діб, вчинене в умовах воєнного стану, чим не дотримано вимог ст.ст.9, 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затв. наказом Міністерства оборони /МО/ України № 260 від 07.06.2018р. та Окремого доручення Міністра оборони України № 912/3/53 від 07.11.2022р.

Зокрема, старший лейтенант ОСОБА_1 через хворобу отримала у медичному пункті Військової частини НОМЕР_1 направлення № 156 від 12.12.2022р. у Військово-медичний клінічний центр Західного регіону /ВМКЦ ЗХР/ м.Львів для проходження стаціонарного лікування.

Із листка-огляду лікаря-інфекціоніста ВМКЦ ЗХР м.Львів капітана медичної служби ОСОБА_4 від 12.12.2022р. слідує, що позивачу призначено лікування в умовах ізоляції в медичному пункті Військової частини НОМЕР_1 .

Проте, всупереч вказаним рекомендаціям старший лейтенант ОСОБА_1 проходила лікування вдома, про що не повідомила свого безпосереднього керівника.

Матеріали службового розслідування не містять документів на підтвердження пояснень позивача про рекомендації лікаря проходити лікування амбулаторно; не були надані такі докази під час судового розгляду.

За таких обставин в ході службового розслідування встановлені порушення позивачем службової дисципліни, за що до неї правомірно застосовано дисциплінарне стягнення.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявленого позову такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Розглядуваний спір стосується правомірності наказу Військової частини НОМЕР_1 за № 179 від 23.12.2022р. «Про результати проведення службового розслідування по факту прибуття з лікування без підтверджуючих документів», а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду на період дії воєнного стану за грудень 2022 року в розмірі 30000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затв. Законом України № 548-XIV від 24.03.1999р.

Відповідно до ст.12 цього Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок (ст.13 вказаного Статуту).

Відповідно до ст.14 зазначеного Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно з ст.17 цього Статуту на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Статтею 28 вказаного Статуту визначено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Законом України № 551-XIV від 24.03.1999р. затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 цього Статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з ст.84 вказаного Статуту Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (ст.85 зазначеного Статуту).

Наказом МО України № 608 від 21.11.2017р. затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Згідно абз4 п.2 р.I цього Порядку службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ вказаного Порядку визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з п.п.8, 9 розділу ІІІ зазначеного Порядку особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до п.1 розділу ІV Порядку особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України (п.3 розділу ІV вказаного Порядку).

Відповідно п.1 розділу V зазначеного Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частину.

Пунктом 1 розділу VІ цього Порядку визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Матеріалами службового розслідування стверджується наступне.

Згідно письмових пояснень від старшого лейтенанта ОСОБА_1 09.12.2022р. в неї погіршилося самопочуття (головна біль, сильна слабкість). Ввечері 09.12.2022р. вона самостійно купила експрес-тест на виявлення захворювання на COVІD-19, який дав позитивний результат. Після чого 12.12.2022р. самопочуття не покращилося, тому вона звернулася в медичний пункт Військової частини НОМЕР_1 . За результатами огляду начальником медичного пункту військової частини старшим лейтенантом м/с ОСОБА_3 було запропоновано їй стаціонарне лікування в інфекційному відділенні ВМКЦ ЗХР м.Львів. Згідно виписаного направлення № 156 від 12.12.2022р. старший лейтенант ОСОБА_1 вибула у ВМКЦ ЗХР м.Львів. За результатами огляду лікаря-інфекціоніста ВМКЦ ЗХР м.Львів капітана м/с ОСОБА_4 старшому лейтенанту ОСОБА_1 було запропоновано пройти стаціонарне лікування в інфекційному відділенні ВМКЦ ЗХР м.Львів, від чого остання відмовилась у зв`язку із тим, що вдома потребує догляду її матір, яку вона не може залишити однією. Тоді капітан м/с ОСОБА_4 рекомендувала позивачу лікуватися амбулаторно протягом 5-ти діб, приймаючи призначений курс лікування; у випадку погіршення самопочуття їй необхідно було з`явитися повторно до ВМКЦ ЗХР м.Львів 17.12.2022. Старший лейтенант ОСОБА_1 з 12.12.2022р. по 08 год. 00 хв. 16.12.2022 знаходилась вдома, лікувалась самостійно. На службу вийшла 16.12.2022р. через покращення самопочуття. Про перебування вдома на лікуванні позивач нікому не доповідала, оскільки уточнювати місцеперебування хворих військовослужбовців частини зобов`язані медичні працівники частини.

З отриманих пояснень від начальника медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 слідує, що 12.12.2022р. в медичний пункт військової частини прибула старший лейтенант ОСОБА_1 зі скаргами на загальну слабкість, нежить, кашель, підвищену температуру. Придбаний самостійно експрес-тест на виявлення захворювання на COVID-19 показав позитивний результат. Було встановлено діагноз: гострий ларинготрахеїт. Старшому лейтенанту ОСОБА_1 виписано направлення № 156 від 12.12.2022р. у ВМКЦ ЗХР м.Львів для проходження стаціонарного лікування. У військову частину старший лейтенант ОСОБА_1 прибула лише о 08 год. 00 хв. 16.12.2022р. з листком огляду лікаря-інфекціоніста ВМКЦ ЗХР м.Львів від 12.12.2022р. в якому було зазначено: коронавірусна хвороба легкого ступеня, призначене лікування в умовах ізоляції в медичному пункті Військової частини НОМЕР_1 . В період з 12.12.2022р. по 16.12.2022р. місцеперебування старшого лейтенанта ОСОБА_1 було невідомо.

Згідно рапорту майора ОСОБА_5 вх. № 5230 від 16.12.2022р. офіцер-психолог ремонтно-відновлювального батальйону Військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 прибула 16.12.2022р. на службу і не надала підтверджуючих документів про проходження нею лікування в період з 12.12.2022р. по 16.12.2022р.

В ході службового розслідування встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 підстав для законної відсутності на службі не надала, однак вказала про перебування за місцем проживання та самостійного проходження згідно рекомендацій лікаря-інфекціоніста ВМКЦ ЗХР м.Львів амбулаторного лікування.

Отже, старший лейтенант ОСОБА_1 в період з 12.12.2022р. до 08 год. 00 хв. 16.12.2022р. проводила час на власний розсуд; підтверджуючих документів стосовно законної відсутності не надала. Про результати медичного огляду у ВМКЦ ЗХР м.Львів по команді не доповіла, згідно отриманих рекомендацій у медичний пункт Військової частини НОМЕР_1 не з`явилася.

Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_1 з 12.12.2022р. до 08 год. 00 хв. 16.12.2022р. без поважних причин була відсутньою на службі, чим вчинила дії, які підпадають під кваліфікацію правопорушення за ч.4 ст.172-11 КУпАП «Самовільне залишення військової частини або місця служби», а також не з`явилася вчасно без поважних причин на військову службу з лікувального закладу протягом 10 денного строку, вчинене в умовах воєнного стану, сим не дотрималася вимог ст.ст.9, 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затв. наказом МО України № 260 від 07.06.2018р. та Окремого доручення Міністра оборони України № 912/3/53 від 07.11.2022р.

Згідно з ч.1 ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

На військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів) (ст.48 цього Статуту).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений ст.ст.83-95 вказаного Статуту.

За результатами проведеного службового розслідування т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 видав наказ, відповідно до якого за відсутність на службі без поважних причин з 12.12.2022р. до 08 год. 00 хв. 16.12.2022р., порушення вимог ст.ст.9, 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, офіцеру-психологу ремонтно-відновлювального батальйону Військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, позбавлено її премії та виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану в розмірі 30000 грн. за грудень місяць 2022 року.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів враховує, що незважаючи на направлення № 156 від 12.12.2022р. для проходження стаціонарного лікування, призначення лікування в умовах ізоляції в медичному пункті Військової частини НОМЕР_1 , позивач проходила лікування вдома, про що не повідомила свого безпосереднього керівника.

При цьому, матеріали службового розслідування не містять документів на підтвердження пояснень позивача про рекомендації лікаря проходити лікування амбулаторно, не були надані такі докази і під час звернення до суду.

Натомість, у листку-огляді лікаря-інфекціоніста ВМКЦ ЗХР м.Львів капітана м/с ОСОБА_4 від 12.12.2022р. чітко визначено, що лікування позивачу призначено в медичному пункті Військової частини НОМЕР_1 .

Покликання позивача на постанову КМ України № 641 від 22.07.2020р. щодо наявності у неї права на самоізоляцію через встановлення коронавірусної хвороби легкого ступеню, як на підставу перебування поза межами військової частини без повідомлення керівництва, є помилковими, оскільки на позивача як на військовослужбовцю поширюються певні правила поведінки, і обов`язок повідомлення про місцезнаходження безпосереднього керівника.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано погодився із висновками службового розслідування щодо наявності встановленого порушення позивачем службової дисципліни.

Позбавлення премії військовослужбовців за невихід на службу без поважних причин передбачено наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018р. «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», а позбавлення додаткової винагороди військовослужбовців у розмірі 30000 грн. за самовільне залишення військової частини, місця служби або дезертирство передбачено Окремим дорученням МО України № 912/з/29 від 23.06.2022р.

Надаючи правову оцінку аргументам сторін, враховуючи зміст наданих пояснень, даючи аналіз висновку службового розслідування та оспорюваному наказу, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних підставах недотримання вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

В свою чергу, позивачем не надано докази, які спростовують висновки дисциплінарного провадження, та можуть свідчити про невчинення дисциплінарного проступку.

Відтак, застосування на підставі наказу Військової частини НОМЕР_1 за № 179 від 23.12.2022р. «Про результати проведення службового розслідування по факту прибуття з лікування без підтверджуючих документів» до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани із позбавленням премії та додаткової грошової винагороди за грудень 2022 року є правомірним і пропорційним.

Доводи апелянта про те, що в розглядуваній ситуації позивач ОСОБА_1 діяла у стані крайньої необхідності колегія суддів відхиляє, оскільки зміст представлених доказів не підтверджує таку обставину.

Зокрема, стан крайньої необхідності виникає за наявності двох елементів: небезпека, яка безпосередньо загрожує охоронюваним інтересам; відсутність реальної можливості усунути небезпеку, що загрожує, іншими засобами, ніж заподіяння шкоди охоронюваним інтересам.

В свою чергу, будь-яких перешкод для повідомлення командування військової частини про проходження лікування за місцем проживання, оформлення підтверджуючих медичних документів, явки у медичний пункт Військової частини НОМЕР_1 , не існувало; доказів зворотного позивачем не представлено.

Додатково колегія суддів враховує, що постановою Золочівського районного суду Львівської обл. від 28.12.2022р. у справі № 445/1964/22 (провадження № 3/445/1031/22), залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 25.01.2023р., позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП (самовільне залишення військової частини або місця служби), та на підставі ст.22 КУпАП звільнено її від адміністративної відповідальності із оголошенням усного зауваження (а.с.70, 71).

В силу приписів ч.ч.4, 6 ст.78 КАС України вказані судове рішення підтверджують обставини самовільного залишення позивачем військової частини або місця служби.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення.

Отже, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Враховуючи результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати згідно вимог ст.139 КАС України розподілу не підлягають.

Окрім цього, по причині завершення апеляційного розгляду належить визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2023р. в частині зупинення дії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2023р. в адміністративній справі № 380/5434/23 такою, що втратила чинність (а.с.117-119).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Сергєєвої Ольги Ігорівни, діючої на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2023р. в адміністративній справі № 380/5434/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2023р. в частині зупинення дії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2023р. в адміністративній справі № 380/5434/23 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 05.01.2024р.