Справа № 160/28240/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним дії управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради (Код ЄДРПОУ - 03192170) в частині відмови громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 в призначенні, нарахуванні та виплаті державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Білокуракинському р-ні, смт. Білокуракине, Луганської області, на підставі поданої заяви від 17.08.2023;
- визнати протиправним та скасувати рішення (повідомлення) управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради (Код ЄДРПОУ - 03192170) від 07.09.2023 року № 467 про відмову громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП - НОМЕР_1 в призначенні допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Білокуракинському р-ні, смт. Білокуракине, Луганської області;
- зобов`язати управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради (Код ЄДРПОУ - 03192170) повторно розглянути заяву громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП - НОМЕР_1 від 17 серпня 2023 року про призначення допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Білокуракинському р-ні, смт. Білокуракине, Луганської області, передбачену ст.10 Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Відповідач у наданому до суду відзиві зазначив, що при опрацюванні наданої позивачем заяви та пакету документів, спеціалістом Управління встановлено, що вони не відповідає вимогам статті 11 Закону № 2811-XII, тобто звернення за призначенням допомоги надійшло більше ніж через дванадцяти місяців з дня народження дитини. Отже, Управлінням 01.09.2023 прийнято рішення про відмову у призначенні позивачці допомоги при народженні. Зазначений строк (не пізніше 12 місяців з дати народження) є присічним, тобто можливість його поновлення законом не передбачена. Значення такого строку полягає у тому, щоб припинити дію за певних обставин. Присічні строки - це не звичайні строки здійснення суб`єктивних прав, а особливі строки, зі спливом яких присікається існування суб`єктивного права. Таким чином, закінчення присічного строку призводить до припинення суб`єктивних прав і обов`язків, у спірних правовідносинах можливості звернення з заявою про призначення допомоги при народженні дитини.
Позивач правом на надання відповіді на відзив не скористався.
Відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується долученим до позову паспортом.
ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачка народила сина - ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 10.08.2023 Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Так, 17.08.2023 позивачка, діючи в інтересах малолітньої дитини, подала до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради відповідну заяву встановленого зразка про виплату допомоги при народженні дитини.
Рішенням № 90526 від 01.09.2023 відповідачем відмовлено позивачці у призначенні допомоги при народженні дитини у зв`язку з тим, що звернення надійшло пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини.

Підставою прийнятого рішення зазначено п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми.

Вважаючи рішення відповідача щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини протиправним, позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей встановлено Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII).

Частинами 1, 2 ст. 1 Закону № 2811-XII визначено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, а також особи, яких визнано в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, мають право на державну допомогу нарівні з громадянами України на умовах, передбачених цим Законом, іншими законами або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 3 Закону № 2811-XII призначаються такі види державної допомоги сім`ям з дітьми: 1) допомога у зв`язку з вагітністю та пологами; 2) допомога при народженні дитини; 2-1) допомога при усиновленні дитини; 4) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 5) допомога на дітей одиноким матерям; 5-1) допомога на дітей, хворих на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, на дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідність.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та об`єднання громадян за рахунок власних коштів можуть запроваджувати додаткові види допомоги та встановлювати доплати до державної допомоги сім`ям з дітьми.

Статтею 10 Закону № 2811-XII встановлено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до статті 11 Закону № 2811-XII, допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Даний перелік документів є вичерпним.

Допомога батькам при народженні дитини призначається без подання документів, передбачених частинами першою та другою цієї статті, якщо відомості, необхідні для її призначення, надійшли у порядку міжвідомчої електронної взаємодії з Державного реєстру актів цивільного стану громадян під час державної реєстрації народження дитини.

Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини.

У разі народження (встановлення опіки) двох і більше дітей допомога надається на кожну дитину.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону № 2811-XII передбачено, допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, передбачених Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Згідно з п. 2 Порядку № 1751, державна допомога сім`ям з дітьми призначається і виплачується:

- громадянам України;

- іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають в Україні, особам, яких визнано в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, іншим іноземцям, які мають право на державну допомогу на умовах, передбачених Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", іншими законами або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Призначення і виплата державної допомоги сім`ям з дітьми здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання (перебування) заявника.

Допомога за місцем проживання (перебування) призначається за умови неотримання зазначеної допомоги за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання (перебування) заявника. Перевірка відомостей щодо неотримання допомоги здійснюється органами соціального захисту населення з використанням інформаційних систем.

Відповідно до п. 10 Порядку № 1751, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Згідно з п. 11 Порядку № 1751 для призначення допомоги при народженні дитини за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається:

1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу).

Відповідно до п. 12 Порядку № 1751, допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з урахуванням воєнного стану та окупації постійного місця проживання позивачки (смт. Білокуракине, Луганської області) остання ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина - ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території.

У подальшому, після отримання статусу внутрішньо переміщеної особи, з метою отримання свідоцтва про народження малолітньої дитини, звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, рішенням якого від 04.08.2023 у справі №185/10026/23 встановлено факт народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видано 10.08.2023 свідоцтво про народження ОСОБА_2 .

Із відповідною заявою про призначення допомоги при народженні дитини до якої долучено, як обов`язковий документ, свідоцтво про народження ОСОБА_2 , позивачка звернулась до відповідача, який рішенням відмовив у призначенні такої виплати з огляду на подання заяви поза межами 12 місяців з дня народження дитини.

Суд звертає увагу, що як зазначено Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 591/610/16-а, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. І даний адміністративний позов фактично заявлений в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

На підставі вищевикладеного Верховний Суд дійшов висновку, що передбачене ч. 7 ст. 11 Закону № 2811-XII та п. 12 Порядку № 1751 положення про те, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини, не дає підстав стверджувати, що цей термін є присічним та не може бути поновленим при наявності поважних причин.

Суд звертає увагу, що у даній адміністративній справі факт існування у позивачки права на отримання соціальної допомоги при народжені дитини не оспорюється відповідачем та передбачено діючим законодавством.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що позивачка, з урахуванням проживання та народження дитини на тимчасово окупованій території, а також встановлення факту народження сина в судовому порядку, що також потребувало певного часу, з об`єктивних причин була позбавлена можливості звернутися до відповідача щодо отримання допомоги при народженні дитини у встановлений строк.

Отримавши 10.08.2023 свідоцтво про народження дитини, позивачка майже одразу 17.08.2023 звернулась до відповідача з метою реалізації права на отримання допомоги при народженні дитини.

Беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що позивачка всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок повномасштабного вторгнення рф та окупації смт. Білокуракине (що мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням допомоги), виходячи із завдань адміністративного судочинства, наявні підстави вважати, що строк звернення до відповідача пропущено з об`єктивних та поважних причин, а тому позивачка має право на допомогу при народженні дитини.

Аналогічних висновків Верховний Суд у постанові від 16 липня 2020 року у справі №265/4175/16-а.

Враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що рішення відповідача № 90526 від 01.09.2023 про відмову позивачці у призначенні допомоги при народженні дитини є протиправним та підлягає скасуванню, тоді як повідомлення про відмову у призначенні допомоги № 467 від 07.09.2023, яке оскаржується позивачем носить інформативний характер та не спричиняє жодних юридичних наслідків.

Щодо вимоги про визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради в частині відмови позивачці в призначенні, нарахуванні та виплаті державної допомоги при народженні дитини, суд зазначає, що вона поглинаються вимогою про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини.

Щодо належного способу захисту порушеного права в частині повторного розгляду заяви щодо призначення допомоги при народженні дитини, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зауважує, що відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Насамперед, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з даного питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру»; п. 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства»; п. п. 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру»; п. 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії».

За таких обставин, відповідач, відмовляючи позивачці у призначенні допомоги при народженні дитини з підстав, які визнані судом необґрунтованими, діяв протиправно.

Так, обраний спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верхового Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 462/431/17, від 07 квітня 2020 року у справі № 226/450/17, від 16 липня 2020 року у справі № 265/4175/16-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що для ефективного відновлення порушеного права позивачки та належного захисту законних прав та інтересів останньої, є необхідним зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачці допомогу, передбачену ст. 10 Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», при народженні дитини, - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Білокуракинському районі, смт. Білокуракине, Луганської області), за її заявою від 17.08.2023.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У даному випадку, зобов`язання відповідача призначити та виплатити соціальну допомогу при народженні дитини є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням звільнення позивачки від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 257, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради від 01.09.2023 № 90526 про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Білокуракинському р-ні, смт. Білокуракине, Луганської області).

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради () призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) допомогу, передбачену ст. 10 Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», при народженні дитини, - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Білокуракинському районі, смт. Білокуракине, Луганської області) за заявою від 17.08.2023.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 03.01.2024 року.

Суддя Н.Є. Калугіна