Справа № 440/11144/22
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 січня 2024 року

м. Київ

справа № 440/11144/22

адміністративне провадження № К/990/42940/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі №440/11144/22 за позовом Управління майном комунальної власності міста до Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області про визнання дії протиправними та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради звернулось до суду з позовом, в якому просило:

- скасувати вимогу Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області від 28 листопада 2022 року №201607-14/3518-2022, складену на підставі акту ревізії від 01 листопада 2022 року №201607-22/9, щодо забезпечення відшкодування до загального фонду бюджету Полтавської міської територіальної громади коштів в сумі 16803821,78 грн та державного бюджету - 3364573,62 грн, відповідно до договору оренди від 29 квітня 2009 року, укладеного між Управлінням майном комунальної власності міста та ТОВ «Спортивний клуб «Спартак», відповідно до норм ст. 216-229 Господарського кодексу України та ст. 22, 610-625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року у справі №440/11144/22 скасовано.

Прийнято нове судове рішення, яким позов Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області від 28 листопада 2022 року №201607-14/3518-2022, складену на підставі акту ревізії від 01 листопада 2022 року №201607-22/9.

12 грудня 2023 року відповідач засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року. Скаржник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування:

- частини першої, абзацу 2 частини третьої статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року №2269-ХІІ (в редакції від 12 березня 2009 року) (далі - Закон №2269), абзацу 2 пункту 6.2 Порядку передачі в оренду майна комунальної власності міста управлінням майном комунальної власності міста та повернення його Орендодавцю, затвердженого рішенням сімнадцятої сесії п`ятого скликання Полтавської міської ради від 09 серпня 2007 року (далі - Порядок передачі в оренду майна), в частині письмової форми заяви про укладання договору;

- частини першої статті 9 Закону №2269, пункту 6.2 Порядку передачі в оренду майна в частині строку дії договору оренди;

- частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частини другої статті 7, частини третьої статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року №2658-ІІІ (в редакції від 05 жовтня 2004 року), пункту 7 Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду комунального майна міста, що є додатком 2 до Порядку передачі в оренду майна в частині обов`язковості проведення оцінки майна та рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яка погоджується, затверджується або приймається органом місцевого самоврядування.

Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Разом з тим, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Скаржник указує на окремі положення Закону України №2269-ХІІ, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Порядку передачу в оренду майна, проте не наводить об`єктивних підстав щодо необхідності їхнього тлумачення, обмежившись описом обставин цієї справи та незгодою із прийнятими у справі рішенням.

Касаційна скарга не містить вмотивованих доводів щодо того, який вплив висновку Верховного Суду у цій справі буде мати для вирішення спору по суті, як і не містить аргументів їх неправильного застосування та підстав для формування такого висновку (усунення колізії, визначення пріоритету між нормами, тлумачення норми, т.і.).

Суд звертає увагу скаржника, що лише посилання у касаційній скарзі на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування відповідної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, Суд вважає недоведеними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Інших підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України скаржником не зазначено.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі №440/11144/22 за позовом Управління майном комунальної власності міста до Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області про визнання дії протиправними та скасування вимоги - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами, у спосіб їх надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур