Справа № 400/12860/23
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2024-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2024 р. № 400/12860/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, Головногог управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, пл. Соборна, 3,м. Слов`янськ,Донецька обл., Краматорський р-н,84122, вул. Генерала Батюка, 8,Слов`янськ,Донецька область,84100

про:визнання протиправними та скасування рішень від 31.07.2023 № 9/1, від 04.09.2023 № 48; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 04.09.2023 № 48 про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах, визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії ГУ ПФУ в Миколаївській області від 31.07.2023 № 9/1про відмову у зарахуванні періоду з 22.08.1992 по 01.12.1998 до стажу роботи із шкідливими та важкими умовами праці, зобов`язання зарахувати до пільгового стажу період навчання у середньому профтехучилищі № 7 за професією ізолювальник по теплоізоляції, ізолювальник по гідроізоляції у період з 01.09.1986 по 14.07.1987, період роботи у Миколаївському СУ треста «Термоізоляція» (ЗАТ «Судбудізоляція») з 22.08.1992 по 01.12.1998, період роботи ДП «Суднобудівний завод ім.61 Комунара на посаді маляра 2,3 розряду, ізолювальника судового 4 розряду у період з 11.07.2003 по 05.04.2016,зобов`язання призначити та виплатити пенсію за віком за списком №2 з 28.08.2023, зарахувавши до пільгового стажу період навчання у середньому профтехучилищі № 7 за професією ізолювальник по теплоізоляції, ізолювальник по гідроізоляції у період з 01.09.1986 по 14.07.1987, період роботи у Миколаївському СУ треста «Термоізоляція» (ЗАТ «Судбудізоляція») з 22.08.1992 по 01.12.1998, період роботи ДП «Суднобудівний завод ім.61 Комунара на посаді маляра 2,3 розряду, ізолювальника судового 4 розряду у період з 11.07.2003 по 05.04.2016.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі протиправно не зарахували до страхового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії період навчання з 01.09.1986 по 14.07.1987, період роботи у Миколаївському СУ треста «Термоізоляція» (ЗАТ «Судбудізоляція») з 22.08.1992 по 01.12.1998, період роботи ДП «Суднобудівний завод ім.61 Комунара на посаді маляра 2,3 розряду, ізолювальника судового 4 розряду у період з 11.07.2003 по 05.04.2016.

Відповідач, Головне управління ПФУ в Миколаївській області, надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки рішення комісією прийнято відповідно до вимог чинного законодавства та не враховано до пільгового стажу період роботи у Миколаївському СУ треста «Термоізоляція» (ЗАТ «Судбудізоляція») з 22.08.1992 по 01.12.1998, оскільки не була проведена атестація робочих місць.

Відповідач 2, ГУ ПФУ у Донецькій області, відзив суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Позивач звернулась до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про підтвердження періоду роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до ч.2 ст.114 « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

31.07.2023 рішенням № 9/1 Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії було зараховано період роботи з 16.07.1987 по 21.08.1992 до страхового стажу із важкими та шкідливими умовами праці відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу період роботи з 22.08.1992 по 01.12.1998, у зв`язку з відсутністю даних про проведення атестації робочих місць за умови праці ізолювальника.

28.08.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

04.09.2023 ГУ ПФУ в Донецькій області рішенням № 48 відмовлено позивачу у призначені пільгової пенсії, оскільки до страхового та пільгового стажу(навчання за фахом) не зараховано період навчання з 01.09.1986 по 14.07.1997 згідно диплому від 15.07.1987, оскільки в дипломі відсутній підпис директора училища.

До пільгового стажу робити за Списком 2 не зараховано період роботи з 22.08.1992 по 01.12.1998, оскільки рішенням Комісії при ГУ ПФУ в Миколаївській області від 31.07.2023 № 9/1 не підтверджено роботу заявника із шкідливими і важкими умовами праці, в зв`язку з відсутністю даних про проведення атестації робочих місць за умовами праці ізолювальника, період роботи з 29.09.2010 по 05.04.2016, оскільки пільгова довідка не надавалась, у відомостях про спеціальний стаж згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні накази про результати атестації робочих місць. Також зазначено, що заявниця відповідно до п.2 ч.2 ст.114 ЗУ №1058 не досягла пенсійного віку, передбаченого чинним законодавством та відсутністю стажу роботи за списком № 2 10років, оскільки зараховано тільки 8 років 3 місяці 10 днів.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 ( 36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не

менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше

15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років, пунктом «б» жінкам з 50 до 55років

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 ( 36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не

менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше

15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 по справі № 360/3611/20.

Зміни до правового регулювання щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 та Списком № 2 до Закону України № 1788 внесено Законом № 213-VІІІ від 02.03.2015 року.

Отже, суд вважає за можливе застосувати до даної справи висновок Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 по справі № 360/3611/20, тому у спірному рішенні від 04.09.2023 відповідач 2 протиправно зазначив, що заявниця, якій 52 роки не досягла пенсійного віку передбаченого чинним законодавством.

Стосовно зазначенні у рішенні комісії від 31.07.2023 та рішення від 04.09.2023 щодо не зарахування пільгового стажу, в зв`язку з не проведенням атестації робочих місць суд зазначає наступне:

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за не проведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

В разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Проте Верховний Суд України при ухваленні постанов від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 і 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15 віддав перевагу найменш сприятливому для позивачів тлумаченню законодавства України.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник( аналогічна позиція висловлена у постанові ВП ВС по справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020).

Таким чином, незарахування позивачу до пільгового стажу періоди роботи період роботи у Миколаївському СУ треста «Термоізоляція» (ЗАТ «Судбудізоляція») з 22.08.1992 по 01.12.1998, період роботи ДП «Суднобудівний завод ім.61 Комунара на посаді маляра 2,3 розряду, ізолювальника судового 4 розряду у період з 11.07.2003 по 05.04.2016 з підстав непроведення атестації робочого місця є протиправним.

Позивачу також не зараховано до страхового та пільгового стажу період навчання з 01.09.1986 по 14.07.1987, оскільки в дипломі відсутній підпис директора училища, але якою нормою права відповідач керувався, коли не брав до уваги період навчання відповідачем у рішення не зазначено.

Крім того, суд зазначає, що період навчання зазначений позивачу у трудовій книжці.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його дипломі. Також оформлення диплому покладається на учбовий заклад та відсутність підпису директора училища на дипломі не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Тому відсутність підпису директора училища на дипломі позивача не може бути підставою для неврахування зазначеного періоду навчання як страхового та пільгового.

Слід також вказати, що згідно з пунктом д частини третьої статті 56 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІ1 «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" встановлено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівника, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Аналогічна, за змістом, вимога міститься і в абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно - технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 року № 1240, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.

Аналізом зазначених правових норм встановлено, що необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та те, що після закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.

Як встановлено судом, позивач навчався у середньому профтехучилищі № 7 за професією ізолювальник по теплоізоляції, ізолювальник по гідроізоляції у період з 01.09.1986 по 14.07.1987. Згідно трудової книжки позивача вона 16.07.1987 року прийнята на роботу в Миколаївське СУ №43 Треста Термоізоляція на посаду ізолювальник та рішенням № 9/1 Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії від 31.07.2023 період з 16.07.1987 по 21.08.1992 було зараховано до страхового стажу із важкими та шкідливими умовами праці відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Оскільки у позивача перерва між навчанням та роботою складала 2 дні, що є менше 3-х місяців, тому період навчання з 01.09.1986 по 14.07.1987 повинен бути зарахований позивачу як пільговий стаж.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Позивач із заявою про призначення пенсії за віком звернулася 28.08.2023, тому відповідач повинен призначити позивачу пенсію з 28.08.2023.

Позивач просить відповідача 1 та відповідача 2 зарахувати до пільгового стажу періоди її роботи та призначити та виплатити пільгову пенсію за списком №2, але покласти зобов`язання на обох відповідачів виконати тотожні дії неможливо та не передбачено чинним законодавством.

Позивач проживає в м. Миколаєві, тому суд дійшов висновку, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області має виконати зобов`язальну частину судового рішення, прийнятого за результатами розгляду цієї справи.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачі не довели суду належними та допустимими доказами, що діяли правомірно, тому позовні вимоги слід задовольнити.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, площа Соборна,3,м.Слов`янськ,Донецької області, ) від 04.09.2023 № 48 про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ,код НОМЕР_1 ),

3.Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області ( вул.Морехідна,1, м. Миколаїв, Миколаївська область, ) від 31.07.2023 № 9/1 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ,код НОМЕР_1 ) у зарахуванні періоду з 22.08.1992 по 01.12.1998 до стажу роботи із шкідливими та важкими умовами праці,

4.Зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області ( вул.Морехідна,1, м. Миколаїв, Миколаївська область, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) період навчання у середньому профтехучилищі № 7 за професією ізолювальник по теплоізоляції, ізолювальник по гідроізоляції у період з 01.09.1986 по 14.07.1987, період роботи у Миколаївському СУ треста «Термоізоляція» (ЗАТ «Судбудізоляція») з 22.08.1992 по 01.12.1998, період роботи у ДП «Суднобудівний завод ім.61 Комунара" на посаді маляра 2,3 розряду, ізолювальника судового 4 розряду у період з 11.07.2003 по 05.04.2016.

5.Зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області ( вул.Морехідна,1, м. Миколаїв, Миколаївська область, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) пенсію за віком за списком №2 з 28.08.2023.

6.Стягнути з Головного Управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області ( вул.Морехідна,1, м. Миколаїв, Миколаївська область, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 536,80грн.(п`ятсот тридцять шість грн.80 коп.)

7.Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, площа соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецької області, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 536,80грн.(п`ятсот тридцять шість грн.80 коп.), сплачений квитанцією № від 14.10.2023.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т. О. Гордієнко