Справа № 420/22981/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення, щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) НОМЕР_2 від 14.07.2023 року, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 77 454 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер: 240 від 04.06.2013 року та договору купівлі-продажу, серія та номер: 238, від 05.06.2013 року засвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_1 є власником нежитлових будівлі, а саме будівлі підприємств харчової промисловості (ковбасний цех), код ДКБС:1251.5.Будівлі підприємств харчової промисловості, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа об`єкту - 794, 4 кв.м., що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач вказує, що з 14.03.2017 року ОСОБА_1 зареєструвалась як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності, якої є - виробництво м`ясних продуктів та почала здійснювати свою підприємницьку діяльність та що 14.07.2023 року ГУ ДПС в Одеській області щодо ОСОБА_1 було прийняте податкове повідомлення рішення форми «Ф» за податковий період 2022р., НОМЕР_2, якими визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єкта нерухомості в сумі 77454 грн. 00 коп.

Позивач у позовній заяві зазначає, що не погоджується з даним податковим повідомлення, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вся зазначена нерухомість з основною та допоміжною площею визначена переліком об`єктів підпункту є) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, як такі що не є об`єктом оподаткування - будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

До суду від Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив на позов, у якому відповідачем зазначено, що він не погоджується з позовними вимогами та в цілому зазначає, що підпунктом «є» п.п. 266.2.2. п.266.2 ст. 266 ПКУ передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. У разі якщо промислова будівля належить не промисловому підприємству, то в такому випадку будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та податок повинен нараховуватись та сплачуватись на загальних підставах відповідно до норм чинного законодавства. Зазначена позиція викладена у постанові ВСУ від 15.05.2018 року №806/2461/17.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

07.09.2023 року ухвалою суду від судом відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 14.03.2017 року зареєстрована фізичною особою-підприємцем та здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 10.13 Виробництво м`ясних продуктів (основний), 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами, 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до Договору купівлі-продажу, серія та номер: 240 від 04.06.2013 року та Договору купівлі-продажу, серія та номер: 238 від 05.06.2013 року засвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_1 є власником нежитлових будівлі, а саме будівлі підприємств харчової промисловості (ковбасний цех), код ДКБС:1251.5. Будівлі підприємств харчової промисловості, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа об`єкту - 794, 4 кв.м., що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Дана нежитлова будівля, власником якої стала ОСОБА_1 є міні-цехом по виробництву ковбасних та м`ясо коптильних виробів, відповідно до розпорядження Біляївської районної адміністрації Одеської області від 08.04.2002 року №187/2002.

З 14.03.2017 року ОСОБА_1 зареєструвалась як фізична особа підприємець, основним видом економічної діяльності, якої є - виробництво м`ясних продуктів та почала здійснювати свою підприємницьку діяльність.

14.07.2023 року ГУ ДПС в Одеській області щодо ОСОБА_1 було прийняте податкове повідомлення рішення форми «Ф» за податковий період 2022 рік, НОМЕР_2, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єкта нерухомості в сумі 77454,00 грн.

Такого висновку відповідач дійшов у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 є власником об`єктів нежитлової нерухомості, який розташований за адресою: Одеська обл., Біляївський р-н, с/рада Великодальницька, автошлях Одеса - Рені, 21 км.

Позивач не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно ст.265 Податкового кодексу України (тут і далі - у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України).

Згідно з пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України визначений перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема: «є» будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, з вказаної норми вбачається, що для звільнення суб`єкта оподаткування від сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки на підставі абз. «є» 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України має бути наявність двох обов`язкових складових:

- об`єкт повинен належати до будівель промисловості, віднесених до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- об`єкт повинен використовуватися за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаватися їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним постанові від 31.10.2023 року у справі №160/11472/19, відповідно до якого для застосування податкової пільги, передбаченої абз. «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, підприємство повинне бути підприємством промисловості, класифікуватись за видом діяльності як промислове підприємство, також повинне використовувати будівлі, щодо яких існують спірні питання щодо їх оподаткування, безпосередньо для виробництва промислових товарів, використовувати у своїй діяльності.

Також, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2021 року у справі №812/1800/18 дійшов висновку, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, сама по собі наявність спеціального статусу будівлі, а саме: будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018- 2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

Частиною другою статті 191 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торгову марку або інші позначення та права, якщо протилежне не встановлено договором або законом.

Отже, «будівлі промисловості» неможливо вважати лише промисловими та складськими будівлями, тобто тими, що використовуються для виробництва та зберігання продукції, зберігання матеріалів. Будівлі, які не задіяні безпосередньо для виготовлення продукції, використовуються промисловим підприємством для розміщення персоналу та обладнання, необхідного для адміністративного, побутового (опалення, водопостачання тощо), транспортного забезпечення, а також виконання інших функцій.

Таким чином, будівлі (як виробничі, так і адміністративні та допоміжні), що входять до складу цілісного майнового комплексу промислового підприємства та використовуються для забезпечення його діяльності, необхідно відносити до будівель промисловості в розумінні абз. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.26б Податкового кодексу України.

Об`єкт оподаткування, що перебуває у власності позивача та розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с/рада Великодальницька, автошлях Одеса-Рені, 21км, складається з трьох будівель із загальною площею об`єкту - 794, 4 кв.м, з яких: 561,2 кв.м - основна площа та 233,2 кв.м. - допоміжна площа.

Відповідно до відомостей, які містяться в державному реєстрі речових прав, дану будівлю віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові", група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості", підклас 1251.5. Будівлі підприємств харчової промисловості.

Отже, вся зазначена нерухомість з основною та допоміжною площею визначена переліком об`єктів підпункту є) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, як така що не є об`єктом оподаткування - будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Також, позивач відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 10.13 Виробництво м`ясних продуктів (основний).

Суд зазначає, що обираючи за вихідне поняття «промисловість» у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець, пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 по справі № 806/2686/18.

Також слід зазначити, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.04.2018 року в справі №813/3803/16 зазначено, що «... колегія суддів також погоджується з судами попередніх інстанцій, що з огляду на наявні матеріали справи належне позивачу нерухоме майно відноситься до будівель промисловості, а тому в силу пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно,

відмінне від земельної ділянки». Позивачем у цій справі (та власником нерухомого майна) була фізична особа.

Аналогічний висновок був викладений і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.01.2018 року в справі №822/2624/16, за позовом фізичної особи до податкового органу з приводу оскарження податкового повідомлення-рішення про визначення зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Таким чином, Верховний Суд вважає обґрунтованим виключення з об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно будівель промисловості, що належать фізичним особам.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що позивачем доведено наявність у неї двох обов`язкових ознак наявності підстав для звільнення її від сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки щодо нежитлових приміщень за адресою: Одеська область, Біляївський район, с/рада Великодальницька, автошлях Одеса-Рені, 21км, на підставі абз. «є» 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

Також суд зазначає, що за приписами п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Однак, всупереч підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України контролюючий орган у 2023 році виніс та надіслав податкове повідомлення-рішення про нарахування податку на нерухоме майно за 2022 рік лише 14.07.2023 року, тобто пізніше 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом роком.

Відтак, податкове повідомлення рішення НОМЕР_2 від 14.07.2023 року є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу даної позовної заяви у розмірі 2684,00 грн.

При цьому, зважаючи на ціну позову, позивач повинна була сплатити за звернення до суду з даним позовом 1073,60 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд доходить висновку про стягнення на користь позивача з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 14.07.2023 № 2-1551.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська, 5, м.Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166).

Суддя П.П. Марин