Справа № 363/6728/23
Суддя: Рукас О. В.
Дата ухвалення: 2024-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

04.01.24 363/6728/23
РІШЕННЯ

Іменем України

04 січня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді - Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань - Охоті Г.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського УПП в м. Києві ДПП Філіпенка Артьома Вячеславовича про скасування та визнання недійсною постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, поліцейського УПП в м. Києві ДПП Філіпенка Артьома Вячеславовича про скасування та визнання недійсною постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ № 8151575 від 16.11.2023 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вказану постанову ОСОБА_1 вважає протиправною, такою, що підлягає визнанню недійсною з наступним її скасуванням. На обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_1 зазначив, що 16.11.2023 року о 13 год. 14 хв. 03 сек., керуючи своїм автомобілем марки Toyota, державний номерний знак НОМЕР_1 , не порушував жодним чином вимоги ПДР України, слідував дорожнім знакам, які були встановлені на відповідній ділянці дороги, а також дотримувався вимог дорожньої розмітки, повернувши ліворуч у дозволеному місці відповідно до ПДР України.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність у його діях порушень вимог ПДР України, а відповідно відсутність у його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, ОСОБА_1 просив спірну постанову про накладення адміністративного стягнення скасувати та визнати недійсною.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 29.11.2023 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено процесуальний строк для подання учасниками справи заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та/або подання клопотання про проведення розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, ухвалою суду від 29.11.2023 року встановлено процесуальний строк для реалізації відповідачами свого права на подання відзиву на позовну заяву.

26.12.2023 року, тобто в межах строку, встановленого ухвалою суду від 29.11.2023 року, від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 25-29), в якому наведено заперечення проти задоволення позовних вимог. Вказані заперечення були мотивовані тим, що відповідач за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю оцінив докази, а також врахував те, що він особисто бачив, що 16.11.2023 року о 13 год. 14 хв. за адресою: м. Київ, вул. Синьоозерна, 1/52, водій здійснив поворот ліворуч зі смуги, яка призначена для руху тільки прямо, тим самим порушивши розташування транспортного засобу на дорозі, яке регулюється дорожнім знаком 5.16 ПДР України. Після виявлення вказаного правопорушення інспектор УПП у м. Києві ДПП рядовий поліції Філіпенко Артем Володимирович здійснив зупинку даного транспортного засобу.

Крім того, до відзиву відповідачем було долучено DVD-R диск з відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, що здійснювався на момент фіксації вчиненого правопорушення та здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП. На вказаному відеозаписі, на переконання відповідача, видно і чутно, що водій намагається поставити під сумнів вчинене ним адміністративне правопорушення з метою уникнення адміністративної відповідальності. Але, враховуючи те, що на даній ділянці дороги було вчинено порушення двома водіями, то відповідно поліцейські здійснили зупинку обох транспортних засобів, так як водій все ж таки визнав, що він рухався за іншим автомобілем, водій якого здійснив таке саме порушення вимог ПДР України.

З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на те, що на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції видно та чутно як ОСОБА_1 визнає факт вчинення правопорушення, Департамент патрульної поліції просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Копія ухвали суду від 29.11.2023 про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатків до неї направлялися другому відповідачу - поліцейському УПП в м. Києві ДПП Філіпенко А.В. через Департамент патрульної поліції для подальшого вручення йому як представнику органу Національної поліції, що здійснював розгляд і вирішення справи про адміністративне правопорушення, а також винесення спірної постанови про накладення адміністративного стягнення. Відповідно до наявного у матеріалах справи зворотного поштового повідомлення (а.с. 24) весь пакет документів було отримано Департаментом патрульної поліції 12.12.2023 року.

Однак станом на 04.01.2024 року від другого відповідача - поліцейського УПП в м. Києві ДПП Філіпенка А.В. ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб до суду не надходило жодних процесуальних документів.

Станом на 04.01.2024 року від позивача також не надходило жодних процесуальних документів.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на те, що у встановлений судом строк ані від позивача, ані від відповідачів до суду не надходило заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження чи заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС - місцем загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може мати вигляд індивідуального акта, яким відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Одним з таких актів може бути постанова про накладання адміністративного стягнення, оскільки зазначений акт виноситься суб`єктом владних повноважень на виконання своїх владних функцій щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності та стосується лише прав та інтересів конкретно визначеної особи, яка піддається впливу накладеного адміністративного стягнення як форми адміністративної відповідальності, а дія такого акта вичерпується його виконанням.

Судом встановлено, що 16 листопада 2023 року поліцейським УПП в м. Києві ДПП Філіпенком А.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ № 8151575 відносно ОСОБА_1 . Оскільки із зазначеною постановою ОСОБА_1 не погоджується, вважає її протиправною, то звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Враховуючи вищевикладене, Суд доходить до висновку, що між сторонами виникли спірні публічні правовідносини щодо оскарження особою індивідуального акта суб`єкта владних повноважень у вигляді постанови про накладання адміністративного стягнення.

Положення щодо розгляду справ відповідних категорій містяться у ст. 286 КАС, відповідно до ч. 1 якої адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У цей же час відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, зазначені категорії справ стосуються перевірки судом рішень суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Спірна постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ № 8151575 від 16.11.2023 року винесена працівником поліції як результат розгляду і вирішення справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП та відповідно до ст. 222 КУпАП відноситься до компетенції органів Національної поліції.

Порядок розгляду і вирішення справ про адміністративні правопорушення, які віднесені до компетенції Національної поліції, визначається положеннями КУпАП, а також Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, від 07.11.2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Відповідно до ст. 245 КУпАП - завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відповідно до ст. 284 КУпАП є одним з рішень суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийнято за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення і одночасно з цим яке становить найбільше втручання в особисті права, свободи особи, оскільки передбачає створення для особи негативних наслідків особистого, майнового характеру у вигляді адміністративного стягнення.

Внаслідок цього Суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення можливо лише за умови, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався у встановленому законодавством порядку, а факт вчинення адміністративного правопорушення і вина особи у його вчиненні доведені у встановленому порядку належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Отже, визначальним для такого рішення суб`єкта владних повноважень є доведення факту вчинення адміністративного правопорушення та вини особи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суб`єкт владних повноважень, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виконання вищезазначеного обов`язку є визначальним для прийняття правомірного рішення суб`єктом владних повноважень, яке буде становити пропорційне та законне втручання у права та свободи особи, а також підтверджувати належне виконання владних (управлінських) функцій самим суб`єктом владних повноважень.

Виконання цього обов`язку здійснюється у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом заслуховування осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідження доказів, вирішення клопотань, про що зазначено у ст. 279 КУпАП.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Зазначені докази відповідно до ст. 252 КУпАП оцінюються суб`єктом владних повноважень за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, після чого та на основі чого виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, дотримання вимог законодавства у процесі розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення сприяє правомірності рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а отже, сприяє правомірному та пропорційному втручанню у сферу особистих прав і свобод особи, яка зазнає негативних наслідків особистого та майнового характеру внаслідок накладення на неї адміністративного стягнення.

Одночасно з цим з приводу правомірності оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення суд вважає за необхідним вказати на наступні обставини.

З постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ № 8151575 від 16.11.2023 року вбачається, що за результатами розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення працівником поліції встановлено, що 16.11.2023 року о 13 год. 14 хв. у м. Київ, вул. Синьоозерна, 1/52, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Toyota, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожнього знаку 5.16 і здійснив рух ліворуч зі смуги, що дозволяє рух лише прямо, чим вчинив порушення п. 33 ПДР України, а відповідно і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до пп. ґ п. 8.4 ПДР України дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Одним з видів інформаційно-вказівного знаку, порушення якого зафіксовано в спірній постанові серії ЕАТ № 8151575 від 16.11.2023 року, є знак 5.16 "Напрямки руху по смугах", який показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них (положення розділу 33 ПДР України).

З урахуванням вищевикладених висновків суд констатує, що постанова про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме за порушення вимог дорожнього знаку 5.16, може бути правомірним рішенням суб`єкта владних повноважень тоді і лише тоді, коли на підставі достатньої сукупності належних, допустимих, достовірних доказів можна зробити категоричний висновок щодо того, що водій, керуючи певним транспортним засобом, здійснював рух по конкретній смузі дорожнього руху, після чого не виконав вимоги інформаційно-вказівного знаку 5.16, здійснивши подальший рух транспортного засобу у тому напрямку, в якому це не передбачає знак 5.16.

Зі змісту спірної постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ № 8151575 від 16.11.2023 року (а.с. 9) вбачається, що до постанови додається відеозапис з нагрудної камери № 470667 (п. 7 постанови).

При дослідженні DVD-R диску (а.с. 29), який був доданий до відзиву Департаменту патрульної поліції, судом встановлено, що на ньому міститься один файл з відеозаписом під назвою « ОСОБА_1 » тривалістю 12 хв. 29 сек. Як видно зі спеціального штампу, вказаний відеозапис зроблений на нагрудну камеру працівника поліції № 470667, обставини та події, зафіксовані на ньому, за датою, часом та місцем узгоджуються з тими, що розглядалися в межах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Таким чином, розумного сумніву щодо належності вказаного відеозапису до обставин даної справи у суду немає.

Разом з тим судом встановлено, що відеозапис розпочинається вже після зупинки автомобіля Toyota, державний номерний знак НОМЕР_1 , поруч з яким стоїть сам ОСОБА_1 . Працівником поліції повідомляється про суть допущеного правопорушення, на що ОСОБА_1 неоднозначно реагує, потім заперечує факт порушення вимог дорожнього знаку 5.16, після чого, визнає провину у вчиненому правопорушенні та прохає про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП. Тобто, відеозапис стосується обставин і подій, що мали місце після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 у зв`язку з виявленням порушення вимог ПДР України, а також містить фіксацію процедури провадження у справі про адміністративне правопорушення, винесення спірної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Ані на вищезазначеному відеозаписі, ані в будь-яких інших матеріалах як справи про адміністративне правопорушення, що є в наявності суду, так і адміністративної справи за адміністративним позовом позивача, немає безпосереднього та допустимого підтвердження того, що на перехресті, на смузі дорожнього руху, з якої ОСОБА_1 здійснив поворот ліворуч, керуючи автомобілем Toyota, державний номерний знак НОМЕР_1 , встановлений дорожній знак 5.16, який встановлює режим руху лише прямо, забороняючи при цьому здійснення повороту ліворуч.

Таким чином, з сукупності наявних у суду доказів недостатньо зробити категоричний висновок щодо наявності у діях ОСОБА_1 ознак порушення ПДР України в частині не виконання вимог дорожнього знаку 5.16, а відповідно наявності у його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Навіть факт беззаперечного та безумовного визнання правопорушення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, не виключає обов`язку збирання доказів, що передбачений ч. 2 ст. 251 КУпАП, які досліджуються під час розгляду справи, оскільки в противному випадку повністю нівелюється вимога обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, що має для особи негативні наслідки в аспекті притягнення її до адміністративної відповідальності. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим. Тим більше за обставин даної справи, коли особа, яка притягається до відповідальності, висловила неоднозначне суб`єктивне бачення щодо наявності в її діях ознак адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 24 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року - зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічний висновок також викладено у Постанові КАС ВС від 26.04.2018 року у справі № 338/855/17.

Сама по собі постанова про адміністративне правопорушення та опис інкримінованого правопорушення не можуть бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова - це процесуальний документ, що має виноситися вже на основі досліджених доказів, а не бути самостійним доказом, а опис правопорушення є фабулою обвинувачення та правовою кваліфікацією інкримінованого правопорушення, що має бути доведено або спростовано на основі відповідних доказів, що досліджуються під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Натомість візуальне спостереження працівника поліції за фактом правопорушення, про яке у своєму відзиві зазначав Департамент патрульної поліції, може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку (постанова КАС ВС від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17). У межах даної справи візуальне спостереження працівника поліції за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не знайшло свого фіксування у встановленому законодавством порядку, зокрема, шляхом складання схем, планів місця вчинення правопорушення, здійснення повної та безперервної відео чи фотофіксації тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, в межах адміністративних прав щодо оскарження правомірності рішень суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення та подавати на підтвердження цього всі можливі докази. В такий же спосіб законодавство закріплює презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, яку останній має спростувати, застосовуючи всі можливі процесуальні механізми.

Однак в межах даної справи відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а судом з наявних матеріалів справи не встановлено жодних обставин, що свідчили б про зворотне. На основі цього суд також приходить до висновку, що відповідачем не спростовано презумпцію, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України та не доведено правомірність свого рішення, а отже, з урахуванням також вищенаведених обставин та положень законодавства, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, суд приходить до висновку, що спірна постанова серії ЕАТ № 8151575 від 16.11.2023 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо належності обраних позивачем відповідачів. Позивачем одним з відповідачів по справі було визначено працівника поліції УПП в м. Києві ДПП Філіпенка А.В., який виніс спірну постанову про накладення адміністративного стягнення, однак суд не може погодитися з цим, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 1, 13 Закону України "Про Національну поліцію", поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм, необхідно прийти до висновку, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що працівник поліції, який виніс оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення, а також відповідне управління поліції не може виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. ст. 25, 26, 42 КАС України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не його територіальний орган чи посадова особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах і від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі за №742/2298/17 та від 26.12.2019 року у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Таким чином належним відповідачем в межах даної справи є лише Департамент патрульної поліції, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог до другого відповідача (працівника поліції) слід відмовити.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Перелік повноважень адміністративного суду за результатами розгляду адміністративної справи визначається у ч. 2 ст. 245 КАС України. Однак системний аналіз положень ч. 2 ст. 245 КАС України та ч. 1 ст. 5 КАС України дає можливість констатувати, що перелік способів захисту невизнаного, порушеного чи оспорюваного права є невичерпним, а сам обраний спосіб порушеного права має відповідати критерію ефективності.

У той же час судом враховано, що положеннями процесуального законодавства передбачено особливі порядки провадження в межах окремих категорій адміністративних прав. Особливий порядок провадження проявляється в різних процесуальних аспектах, одним з яких є специфічні результати розгляду справи, а відповідно і рішення суду за результатами такого розгляду.

Однією з таких категорій справ є справи про оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справі про адміністративне правопорушення, порядок провадження в якій визначається ст. 286 КАС України.

Зі змісту ч. 3 ст. 286 КАС України вбачається, що за результатами розгляду адміністративного позову в межах даної категорії справ суд може 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З наведеного нормативного припису слідує, що за результатами розгляду адміністративних позов на рішення суб`єкта владних повноважень у справах про адміністративне правопорушення суд може ухвалити лише одне з рішень, передбачених ч. 3 ст. 286 КАС України. Це у свою чергу свідчить не тільки про вичерпний перелік правового результату розгляду адміністративної справи, але і про вичерпний перелік способів захисту порушеного права в межах даної категорії справи.

Оскільки зі змісту ч. 3 ст. 286 КАС України не вбачається наявність в адміністративного суду в межах даної категорії справ повноважень щодо визнання недійсним рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до відповідальності, то суд приходить до висновку, що скасування спірної постанови разом із закриттям провадження по справі є достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача, що свідчить про відсутність необхідності в застосуванні додаткових способів захисту порушеного права.

Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1,7 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судові витрати по справі становлять 536 грн. 80 коп. та складаються з витрат на сплату судового збору і відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, ст.ст. 122, 245, 247 п.1, 280, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху України, - суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування та визнання недійсною постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати Постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 8151575 від 16.11.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення.

У задоволенні позовних вимог до поліцейського рядового поліції 1 батальйону 6 роти УПП в м. Києві ДПП Філіпенка А.В. - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код юридичної особи - 40108646) понесені судові витрати у загальному розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач:

1) Департамент патрульної поліції (Код ЄДРПОУ - 40108646, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3);

2) поліцейський рядовий поліції 1 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП Філіпенко Артьом Вячеславович (03048, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 9).

Головуючий суддя О.В. Рукас