Справа № 201/5251/23
Суддя: Марченко Н. Ю.
Дата ухвалення: 2024-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/5251/23
Провадження № 2-а/202/2/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2024 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючої судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Різниченко Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з вищевказаним адміністративним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11 травня 2023 року дану адміністративну справу було передано за підсудність до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Адміністративний позов ОСОБА_1 обґрунтований тим, що 29 квітня 2023 року інспектором 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Мартовіцьким Захаром Володимировичем була винесена постанова, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 1212КУпАП за порушення п. 15.9 е) Правил дорожнього руху.

З постановою про притягнення його адміністративної відповідальності він не згодний. Вважає її безпідставною та незаконною.

Позивач звертає увагу, що 29.04.2023 року о 22 годині 40 хвилин він керував автомобілем «Peugeot 301» державний номерний знак НОМЕР_1 , працював у службі таксі «Uklon». Приїхав за адресою вул. Королеви Єлизавети ІІ, буд. 15, яка була вказана у замовленні. Зупинився без порушень та нікому не заважаючи, щоб пасажир сів до автомобіля, після чого поїхав, але одразу був зупинений інспектором патрульної поліції.

Інспектор стверджував, що ним порушено Правила дорожнього руху. На вимогу поліцейського передав водійське посвідчення та реєстраційний талон. Через деякий час інспектор підійшов з роздрукованою постановою та повідомив, що його притягнуто до адміністративної відповідальності та виписаний штраф. До розгляду справи його не залучали.

Отже, на думку позивача, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена з істотним порушенням його прав та гарантій. Він не мав можливості скористатися своїми правами, зокрема, подати докази, заявити клопотання, користуватися правовою допомогою тощо.

За цих підстав позивач просить постанову серії ЕАС № 6911581 від 29 квітня 2023 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, закрити.

До початку розгляду справи представником відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Артемом Марченком був поданий відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що постанова поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Мартовіцького З.В., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідає вимогам, встановленим пунктом 5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, винесена з дотриманням Закону України «Про Національну поліцію», згідно з яким поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Отже, з метою забезпечення безпечних умов руху маршрутних транспортних засобів Правилами дорожнього руху забороняється зупинятися ближче ніж за 30 м перед посадочними майданчиками для зупинки маршрутних транспортних засобів і за 30 м за ними. У дозволених випадках під час зупинок автомобілів на посадочних майданчиках для зупинки маршрутних транспортних засобів з метою посадки/висадки пасажирів (завантаження або вивантаження вантажів) не повинні створювати перешкоди в русі маршрутним транспортним засобам.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено право поліцейського зупиняти транспортні засоби.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Пунктом 2.3 Рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. «у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» встановлено, що законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Таким чином, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.

08 серпня 2015 року набрав чинності Закон України № 596VІІІ від 14.07.2015, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наведеним вище Законом України № 596-VІІІ від 14.07.2015 внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, виявивши транспортний засіб, в діях водія якого містяться ознаки порушення вимог чинного законодавства в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме порушення п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху України, за вчинення якого ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу, враховуючи той факт, що така дія була скоєна водієм в присутності поліцейського і останній бачив її вчинення на власні очі, останнім було прийнято рішення про зупинку такого транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», та в подальшому розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, щодо водія такого транспортного засобу.

Вважає, що поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно позивача з дотриманням вимог чинного законодавства.

Після виявлення факту порушення вимог Правил дорожнього руху України та зупинки транспортного засобу поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини; позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи. При розгляді справи поліцейським позивача було ознайомлено з матеріалами справи, а саме відеозаписом з автомобільного реєстратора, встановленого на службовому автомобілі. Жодних переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано.Тож пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення вважає спробою уникнути встановленої законом відповідальності.

Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122КУпАП, підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України і є особами, незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення.

В основу прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності були покладені фактичні дані у вигляді відеозапису з фіксацією вчиненого позивачем порушення вимог Правил дорожнього руху.

Звертає увагу, що на відео зафіксоване інкриміноване позивачу правопорушення. Також позивач у позовній заяві не заперечує проти даного правопорушення, а посилається лише на недодержання процедури розгляду справи, хоча це спростовується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора.

Обставини, викладені позивачем в позовній заяві, не підтверджені належними та допустимими доказами.

З урахуванням викладеного, відповідач просить в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В судове засідання позивач не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, його неявка відповідно до ст. 268 КАС України не перешкоджає судовому розгляду.

В свою чергу, представник відповідача у відзиві на адміністративний позов просив розглянути справу без його участі.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом установлено, що постановою інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Мартовіцького З.В. серії ЕАС № 6911581від 29 квітня 2023 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за 1 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Відповідно до цієї постанови ОСОБА_1 29 квітня 2023 року в м. Дніпрі на вул. Королеви Єлизавети 2, керуючи автомобілем «Renault Logan» номерний знак НОМЕР_2 , здійснив зупинку транспортного засобу на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, а також посилається на недотримання інспектором поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При вирішенні адміністративного спору, суд ураховує, що відповідно до частини 1 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки.

Згідно з пунктом 15.9 «е» Правил дорожнього руху, на порушення якого позивачем вказується в постанові, що оскаржується, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

За структурою викладеної у пункті 15.9 «е» ПДР України норми об`єктивна сторона порушення полягає в зупинці транспортного засобу ближче 30 м саме від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли посадковий майданчик як елемент зупинки відсутній, то вказана відстань вимірюється від дорожнього знака зупинки.

Належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2018 року у справі 760/3696/16-а та від 18.07.2019 року у справі 216/5226/16-а.

При цьому п. 2.15 Правил дорожнього руху визначено, що водій таксі має право: а) рухатися на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8 або 5.11; б) здійснювати посадку та висадку пасажирів у межах смуги для маршрутних транспортних засобів, позначеної дорожнім знаком 5.8 або 5.11, з урахуванням положень пунктів 15.1 та 15.2 цих Правил.

На дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі (пункт 17.1 Правил дорожнього руху).

Позивач у своєму адміністративному позові заперечує правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.

Однак відповідач не надав суду належних доказів порушення позивачем пункту 15.9 «е» та відповідно вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

На підтвердження законності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач надав суду відеозапис.

Між тим, з наданого відеозапису неможливо встановити належність позивачу зображеного на ньому транспортного засобу та вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу, що в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вказано, що позивач вчинив правопорушення, керуючи автомобілем «Renault Logan» номерний знак НОМЕР_2 , в той час як позивач у своєму позові стверджує, що він керує автомобілем «Peugeot 301» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Отже, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 122 КУпАП, не доведений.

Суд наголошує, що відповідно до закріпленого в статті 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Отже, в силу приписів Конституції України та практики Європейського Суду з прав людини позивач не зобов`язаний доводити свою невинуватість. З огляду на норми КАС України саме на відповідача покладено обов`язок доведення правомірності свого рішення щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 8 липня 2020 року по справі №463/1352/16-а «в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

Суд вважає, що в даному випадку вищезазначені принципи і положення закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не були дотримані, оскільки належні докази вини позивача та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи з приписів статті 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд приходить до переконання, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП не може вважатися законною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним адміністративним позовом позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

У зв`язку з задоволенням позову з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у вказаному розмірі.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (м. Дніпро, площа Троїцька, 2-а) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову серії ЕАС № 6911581 від 29.04.2023 року, яка винесена інспектором 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Мартовіцьким Захаром Володимировичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.122 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія Марченко