Справа № 160/33883/23
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-01-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 січня 2024 року Справа 160/33883/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Рищенко А.Ю., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

25.12.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам статей 160, 161, 172 КАС, суд приходить до висновку, що позов подано з порушенням вимог закону.

Згідно вимог ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України, в редакції до 19.07.2022 року, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

З прийняттям Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, зокрема, змінено редакцію статті 233 КЗпП України, а саме: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Крім того, відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, строк звернення з даним позовом до суду для позивача почав відлік з 01.07.2023 року та становить 3 місяці з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічну за своїм змістом правову позицію займає Верховний Суд у постанові від 03.08.2023 року у справі № 280/6779/22.

Верховний Суд у постанові від 06.04.2023 року у зразковій справі № 260/3564/22 зазначає: "до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Однак приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Верховний Суд звертає увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).

Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У Рішенні від 12 квітня 2012 року №9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України".

Отже, для позивача сторок звернення з позовом до суду розпочав свій відлік з 01.07.2023 року та закінчився 01.10.2023 року, а позов до суду подано позивачем 25.12.2023 року, тобто з пропуском трьох місячного строку.

В позовній заяві позивач просить поновити йому строк звернення до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перед зверненням до суду з дійсним адміністративним позовом, було пред`явлено адміністративний позов до неналежного відповідача, а саме до ВЧ НОМЕР_2 через відсутність інформації щодо взаємовідносин ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 . З урахуванням введення на території України воєнного стану, відсутності офіційних відомостей в єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (зокрема відомостей щодо військової частини НОМЕР_1 ), було подано адміністративний позов, згідно до якого відповідачем було визначено саме Військову частину НОМЕР_2 , оскільки дійсна військова частина здійснювала фактичні виплати військовослужбовцю ОСОБА_1 (зокрема, ці відомості підтверджуються банківською випискою від 31.08.2023 № НОМЕР_3 D5U64RB5N6 АТКБ «ПриватБанк» за період часу з вересня 2022 року по липень 2023 року. В рамках розгляду справи № 160/24924/23 за позовом ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_2 , отримано від представника ВЧ НОМЕР_2 відзив разом із копіями документів, згідно до яких були встановлені дійсні взаємовідносини щодо нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 (ВЧ НОМЕР_1 здійснювала нарахування, проте ВЧ НОМЕР_2 здійснювала виплати цього грошового забезпечення): відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам та Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, визначено обов`язки та відповідальність командира військової частини та начальник фінансового відділу головного бухгалтера. Нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , військовою частиною НОМЕР_2 проводилось на підставі відомостей, які надавались за підписом командира військової частини НОМЕР_1 та начальника відділу фінансової економічної служби військової частини НОМЕР_1 . Крім того, згідно Відзиву в рамках справи № 160/24924/23, представником ВЧ НОМЕР_2 зазначено, з 01.08.2022 ВЧ НОМЕР_1 зарахована встановленим порядком на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 згідно листа (вх.82 від 04.08.22р.) начальника бухгалтерського обліку та виконання кошторису заступника начальника фінансово-економічного управління Командування Сил територіальної оборони ЗС України. З урахуванням цих відомостей рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/24924/23 від 04.12.2023 було відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відповідача - військової частини НОМЕР_2 . Саме через це строк пред`явлення адміністративного позову до належного відповідача пропущений з поважних причин.

Разом з тим, суд не приймає до уваги означені твердження позивача як поважні підстави для поновлення строку звернення до суду, оскільки наказом ВЧ НОМЕР_1 №153 від 02.06.2023 позивача було виключено зі списків особового складу, та як вважає позивач, йому при звільненні не було виплачено премію за виконання бойового завдання за вересень 2022 року, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, компенсацію за недоотримане речове майно, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 та 2023 роки.

Отже, з огляду на те, що наказ №153 від 02.06.2023 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу приймався саме ВЧ НОМЕР_1 , є неприйнятними посилання позивача на неможливість визначення належного відповідача у справі і як наслідок пропуск строку звернення до суду.

Отже, позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частинами першою та другою статті 169 КАС України, визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, позовну заяву слід залишити без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави для поновлення строку.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, а саме:

- надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та надати інші наявні докази в обґрунтування підстав такого пропуску.

Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання вимог ст. ст. 160, 161 КАС України відповідно до цієї ухвали, позовна заява і додані до неї документи будуть повернуті позивачу, згідно ст. 169 КАС України.

Копію ухвали надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 256 КАС України та оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Рищенко