Справа № 500/5504/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5504/23

05 січня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі, відповідач), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить визнати протиправною та скасувати Постанову №027456 від 08.08.2023, винесену Відділом державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню Постанову №027456 від 08.08.2023, винесену Відділом державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн. Вказав, що В Акті №027336 від 08.05.2023 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень вантажів автомобільним транспортом зазначено, що водій автомобіля DAF XF 95.430, д/н НОМЕР_1 з напівпричепом CARNEHL CSFG, д/н НОМЕР_2 здійснював вантажні перевезення по автомобільній дорозі Н-03 в Хмельницькій області без товарно- транспортної накладної на вантаж, що є порушенням ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач зазначив, що автомобіль DAF XF 95.430, д/н НОМЕР_1 з напівпричепом CARNEHL CSFG, д/н НОМЕР_2 використовується позивачем на умовах суборенди з екіпажем згідно Договору № 20/04/23-1112 від 20.04.2023 ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Промбудмеханізація +». В свою чергу, просить врахувати, що ТОВ «Промбудмеханізація +» отримало автомобіль DAF XF 95.430, д/н НОМЕР_1 з напівпричепом CARNEHL CSFG, д/н НОМЕР_2 від власника згідно Договору від 31.03.2021 оренди транспортних засобів між ОСОБА_2 та ТОВ «Промбудмеханізація +». Вказав, що згідно Договору № 20/04/23-0846 від 20.04.2023р. між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 , остання зобов`язалася надати послуги з перевезення вантажів. Зазначив, що 08.05.2023 водій ОСОБА_4 , використовуючи вищезазначений транспортний засіб, здійснював перевезення щебню фракції 5-20 мм на замовлення ФОП ОСОБА_3 ; вказаний вантаж було отримано від ПрАТ «Старокостянтинівський спеціалізований кар`єр». Позивач вважає, що водій ОСОБА_4 мав при собі всі необхідні документи, передбачені законодавством, в тому числі і товарно-транспортну накладну №3870 від 08.05.2023, однак уповноваженою особою відповідача було протиправно зазначено, що водій товарно-транспортну накладну на перевірку не надав. Додатково вказав, що при розгляді Акту №027336 від 08.05.2023 в Відділі державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті позивач також надав товарно-транспортну накладну №3870 від 08.05.2023, однак відповідач даний документ проігнорував, і, на думку позивача правомірність своїх дій та спірного Акту жодними допустимими доказами не довів. Звернув увагу суду на тому, що Постанова №027456 від 08.08.2023 була винесена відповідачем з порушенням двомісячного строку, що, на переконання позивача, також свідчить про її протиправність.

Ухвалою суду від 04.09.2023 позовну заяву залишено без руху, та у встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що під час перевірки встановлено що у водія відсутня товарно-транспортна накладна чи будь-які інші визначні законодавством документи на вантаж (щебінь, відповідно до видаткової накладної №3870 від 08.05.2023). Зважаючи на виявлене порушення було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №027336 від 08.05.2023. В акті зафіксовано порушення вимог абз.3 ч.1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст. 39, 48 цього Закону. Просить врахувати, що водій відмовився від надання пояснень та підписання акту, про що зазначено в акті. Також, вважає, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На підставі направлення на рейдову перевірку №004380 від 05.05.2023 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) в Хмельницькій області Укртрансбезпеки у період з 08.05.2023 по 14.05.2023, проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) транспортних засобів автомобільних перевізників на території: площина на території радіусом 200 км. з центром на вул.Соборна 75 у м.Хмельницький, А/Д Н-25, 230 км., 273 км., А/Д Н-03, 169-10 км., 192 км., 196 км., 270 км, 288 км., А/Д М-30, 214 км., 252 км., 278-280 км., 320 км., А/Д Т-2321 38-41 км., А/Д Т-2310 34-36 км., вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", інших вимог законодавства.

За результатами проведеної перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №027336 від 08.05.2023, яким зафіксовано порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" абз. 3 ч. 1 - перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме товарно-транспортної накладної, посвідчення водія відповідної категорії.

В даному Акті у графі "Пояснення водія про причини порушень" зазначено "відмовився", а у графі "ініціали (ініціал власного імені) та прізвище) зазначено "не встановлена" та відсутній підпис водія транспортного засобу.

В подальшому, позивачу направлено повідомлення (повторно) за №54107/37/24-23 від 18.07.2023, яким повідомлено про розгляд справи про порушення на 08.08.2023 з 10:00 год до16:00 год.

08.08.2023 Відділом Державного нагляду (контролю) у Тернопільській області складено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №027456, якою за порушення абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст.48 цього Закону, постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн.

Також, на адресу позивача надіслано повідомлення за №60458/37/24-23 від 10.08.2023, яким позивачу запропоновано відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, добровільно сплатити вищезазначений адміністративно-господарський штраф в 15-денний термін з дня отримання постанови.

Не погоджуючи з Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №027456 від 08.08.2023, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-ІІІ від 05.04.2001 (надалі, Закону №2344-ІІІ) визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною чотирнадцятою статті 6 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

В розумінні статті 1 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 13 Порядку № 1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

За змістом пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абзац 2).

Згідно пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Відповідно до положень статті 48 Закону № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: - для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; - для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону № 2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

В ході рейдової перевірки встановлена відсутність ТТН, а також посвідчення водія відповідної категорії, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення пасажирів та вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників.

Згідно із розділом 1 (Терміни та поняття) Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568 (з наступними змінами та доповненнями, далі - Правила №363), наведені у цих Правилах терміни та поняття вживаються в такому значенні:

- перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;

- договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання;

- замовлення на перевезення вантажів - документ, який подає вантажовідправник перевізникові на доставляння обумовленої партії вантажів в узгоджені терміни;

- замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів;

- вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення;

- вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку.

Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі Правила № 363), згідно з якими товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Додатком 7 до Правил № 363 затверджена форма товарно-транспортної накладної, в якій обов`язковою до заповнення графою визначено автомобільного перевізника.

Також за змістом визначень, що наведені у Правилах №363, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно п.11.1. Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Отже, наявність товарно-транспортної накладної під час перевезення вантажу є тим документом, який під час вантажних перевезень підтверджує особу перевізника та наявність якого обов`язково повинна надаватись під час проведення рейдової перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.02.2023 у справі 240/22448/20.

Як слідує з матеріалів справи, а також не заперечується учасниками даної справи, автомобіль DAF XF 95.430, д/н НОМЕР_1 з напівпричепом CARNEHL CSFG, д/н НОМЕР_2 використовується позивачем на умовах суборенди з екіпажем згідно Договору № 20/04/23-1112 від 20.04.2023 між ФОП ОСОБА_1 (Суборендар) та ТОВ «Промбудмеханізація +» (Орендар).

В свою чергу ТОВ «Промбудмеханізація +» отримало автомобіль DAF XF 95.430, д/н НОМЕР_1 з напівпричепом CARNEHL CSFG, д/н НОМЕР_2 від власника згідно Договору від 31.03.2021 оренди транспортних засобів між ОСОБА_2 (Орендодавець) та ТОВ «Промбудмеханізація +» (Орендар).

Відповідно до інформації з свідоцтва реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 , користувачем вказаного вище транспортного засобу є ТЗОВ «Промбудмеханізація+».

Згідно Договору № 20/04/23-0846 від 20.04.2023р. між ФОП ОСОБА_3 (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Перевізник), остання зобов`язалася надати послуги з перевезення вантажів.

Після цього, як зазначає позивач, 08.05.2023 водій, використовуючи вищезазначений транспортний засіб, здійснював перевезення щебню фракції 5-20 мм на замовлення ФОП ОСОБА_3 .

Відтак, суд вважає, що у спірному випадку перевізнику (водію) кореспондований обов`язок надати товарно-транспортну накладну, а також посвідчення водія відповідної категорії під час проведення рейдової перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки.

Проте, доказів надання уповноваженій особі відповідача товарно-транспортної накладної на вантаж, а також посвідчення водія відповідної категорії, як на час проведення перевірки, так і на час розгляду справи про порушення позивачем суду не надано, а судом таких доказів не здобуто.

Крім цього, суд враховує, що при проведенні перевірки водій транспортного засобу, який використовується позивачем на умовах суборенди з екіпажем (автомобіль DAF XF 95.430, д/н НОМЕР_1 з напівпричепом CARNEHL CSFG, д/н НОМЕР_2 ), від надання пояснень та підпису Акту відмовився, хоча, на думку суду, не був позбавлений можливості зазначити свої заперечення та зауваження до Акту перевірки.

Такі ж зауваження та заперечення не були подані позивачем під час розгляду справи про порушення, про що судом не здобуто, а учасниками справи не подано відповідних доказів.

З наведеного мотиву, суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що водій мав при собі всі необхідні документи, передбачені законодавством, в тому числі і товарно-транспортну накладну № 3870 від 08.05.2023, однак уповноваженою особою відповідача було протиправно зазначено, що водій товарно-транспортну накладну на перевірку не надав.

Щодо доводів позивача про порушення двомісячного строку прийняття оскаржуваної в даній справі Постанови, суд зазначає наступне.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

Вирішуючи даний спір по суті, суд враховує, що Відділом державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області повідомлено про розгляд справи ТЗОВ «Промбудмеханізація+» листом від 24.05.2023 та розгляд призначено на 20.06.2023.

В подальшому, позивачу направлено повідомлення (повторно) за №54107/37/24-23 від 18.07.2023, яким повідомлено про розгляд справи про порушення на 08.08.2023 з 10:00 год до16:00 год.

Відтак, на думку суду, позивач не був позбавлений можливості прибути до територіального органу Укртрансбезпеки та подати відповідні пояснення та документи.

При цьому в даному повідомленні відповідач покликається на Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану В Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", Указу Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.03.2022 №2119-ІХ, Указу Президента України від 18.04.2022 №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 21.04.2022 №2212-ІХ та відповідно до пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567.

Суд вважає, що позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Відтак, у сукупності наведених обставин, перевіряючи спірне рішення на відповідність вимогам ст. 2 КАС України, суд вважає, що спірне у даній справі рішення відповідача є правомірним та не підлягає скасуванню, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 05 січня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: вул. Антоновича, 51, м. Київ,01135 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.