Справа № 160/27157/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,-
18 жовтня 2023 року представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці, в якій просить:
визнати протиправним та скасувати прийняте Дніпровською митницею: рішення про коригування митної вартості товарів від 11.07.2023 року за №UA110130/2023/000134/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2023/000402 від 11.07.2023 року;
визнати протиправним та скасувати прийняте Дніпровською митницею: рішення про коригування митної вартості товарів від 07.09.2023 року за №UA110130/2023/000158/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 07.09.2023 року за №UA110130/2023/000623.
До митного органу були надані документи необхідні для митного оформлення товарів з визначенням їх митної вартості за першим методом (за ціною контракту), що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту.
Однак, посадові особи Дніпровської митниці, на думку позивача, витребувавши у неї додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, прийняли рішення №UA110130/2023/000134/1 від 11.07.2023 року, №UA110130/2023/000158/1 від 07.09.2023 року про коригування митної вартості товарів за другорядним (резервним) методом.
Відмову в митному оформленні товарів відповідач оформив картками відмов в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2023/000402, №UA110130/2023/000623.
На думку представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надані документи в своїй сукупності подані у відповідності до положень частини 2 статті 53 Митного кодексу України та загалом підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, крім того, витребовувані документи щодо оплати за товар підтверджується інвойсом та платіжними інструкціями; витребовувані документи, які підтверджують вартість перевезення були надані у вигляді довідок про транспортні витрати, що є допустимим доказом на підтвердження вказаних витрат.
Представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів - №UA110130/2023/000134/1 від 11.07.2023 року, №UA110130/2023/000158/1 від 07.09.2023 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2023/000402, №UA110130/2023/000623, у зв`язку з чим, представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Позивач 10.07.2023 року та 07.09.2023 року звернувся до Дніпровської митниці з метою здійснення митного оформлення товару: «Верстати токарні металорізальні, верстати металорізальні, гідравлічні системи. Країна походження Китай».
Зазначений товар надійшов на адресу позивача на підставі зовнішньоекономічного контракту від 11.11.2022 року №20221111 між компанією «Shanghai Tongchen Trading Company» (Китай) та покупцем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .
Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України.
Умовами поставки сторони визначили EXW - Shanghai (Китай).
Щодо рішення про коригування митної вартості від 11.07.2023 №UA110130/2023/000134/1, представник відповідача зазначив.
Відповідно до інформації специфікації від 14.03.2023 року №2, комерційного інвойсу від 14.03.2023 року №TC230313 оцінювана партія товару постачається на комерційних умовах EXW Shanghai (Китай) за умови 100% передплати.
Таким чином, суми не кореспондуються між собою, а надані до митного контролю платіжні документи сформовані в електронному вигляді та не містять жодних поміток передбачених вищезазначеним положенням.
Виходячи з вищевикладеного, платіжні доручення не являються тими документом, що підтверджують факт остаточної оплати товару.
З метою підтвердження заявленого рівня вартості транспортування декларантом до митного контролю надано: рахунок на оплату від 29.06.2023 року №5652 від експедитора ТОВ «Консольлайн Україна».
Вищезазначений транспортний документ від 29.06.2023 року №PO4724 містить відомості щодо перевізника товару PE Boiko Artem.
Відомості щодо такого перевізника відсутні серед наданих до митного контролю документів. Договір з таким перевізником до митного контролю не надано.
Інформація щодо договірних відносин між експедитором ТОВ «Консольлайн Україна» та перевізником товару PE Boiko Artem відсутня, таким чином вартість транспортних послуг не піддається обчисленню.
Крім того, у наданому до митного контролю рахунку від 29.06.2023 року №5652 наявний перелік послуг із загальним позначенням без зазначення маршруту такого переміщення та відправної/кінцевої точки такого переміщення.
Наявна інформація щодо винагороди експедитора на території України та відсутня інформація щодо вартості винагороди експедитора за межами митної території України.
Витрати на перевезення з Гданськ (Польща) до міста Kowale (Польща) перевізником не зазначено.
Таким чином, на думку представника відповідача, рішення про коригування митної вартості товарів №UA110130/2023/000134/1 від 11.07.2023 року прийнято митницею відповідно до норм чинного законодавства.
Щодо рішення про коригування митної вартості від 07.09.2023 року №UA110130/2023/000158/1, представник відповідача зазначив.
Відповідно до інформації специфікації від 02.05.2023 року №3, комерційного інвойсу від 02.05.2023 року №TC230502 оцінювана партія товару постачається на комерційних умовах EXW Shanghai (Китай) за умови 100% передплати.
Таким чином, суми не кореспондуються між собою.
У наданому до митного контролю платіжному документі відсутні печатки та інші відмітки банку, відсутні відомості щодо банку-кореспонденту, відтак зазначені розбіжності не дають можливості однозначно ідентифікувати документальне підтвердження здійсненої оплати за товар.
Наданий прайс-лист від 03.02.2023 року має суб`єктивний характер в розумінні вимог статті 52 Митного кодексу України, адже його видано безпосередньо для ФОП ОСОБА_1 .
Окрім того, прайс-лист містить виключно перелік товарів, які зазначено у комерційній пропозицій від 03.02.2023 року та специфікації від 02.05.2023 №3, що може свідчити про наявність знижок або дисконту на оцінювані товари.
Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до частини 2 статті 53 МКУ, подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Надана копія товаротранспортної накладної від 30.08.2023 року №PO4993 містить інформацію щодо місця завантаження товару - Kowale.
При цьому відповідно до інформації коносаменту від 09.07.2023 року №HWGDN2300106 партія товару транспортована у 40-футовому контейнері №TGHU6657427/EMCTDS2962 40HC з порту Shanghai (Китай) до порту Gdansk (Польща).
З метою підтвердження заявленого рівня вартості транспортування декларантом до митного контролю надано: рахунок на оплату від 30.08.2023 року №6385 від експедитора ТОВ «Консольлайн Україна».
Проте в даному рахунку наявний перелік послуг з загальним позначенням без зазначення маршруту такого переміщення та відправної/кінцевої точки такого переміщення.
Наявна інформація щодо винагороди експедитора на території України та відсутня інформація щодо вартості винагороди експедитора за межами митної території України.
Таким чином, складові вартості транспортних послуг не піддаються обчисленню.
Крім того, інформація щодо навантаження надана в загальному вигляді, в той час як згідно умов поставки ЕХW навантажувальні роботи мали здійснюватись в Китаї, після цього розвантажувально-навантажувальні роботи мали бути здійснені в Польщі.
Витрати на перевезення з Гданськ (Польща) до міста Коwalе (Польща) перевізником не зазначено.
Таким чином, на думку представника відповідача, рішення про коригування митної вартості товарів №UA110130/2023/000158/1 від 07.09.2023 року прийнято митницею відповідно до норм чинного законодавства.
У зв`язку з прийняттям митницею рішень про коригування митної вартості товару позивачу було відмовлено в митному оформленні та видано картки відмови №UA110130/2023/000402 та №UA110130/2023/000623.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Взята на облік в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Шевченківська ДПІ ( Шевченківський район м.Дніпра), як платник єдиного внеску та як платник податку з 04 жовтня 2022 року.
Основний вид економічної діяльності за кодом КВЕД - 47.91
Судом встановлено, що 11 листопада 2022 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та нерезидентом Shanghai Tongchen Trading Company (Китай) був укладений зовнішньоекономічний договір (Контракт) за №20221111.
Відповідно до пунктів 1.1-1.2 договору за №20221111 від 11.11.2022 року продавець продає, а покупець купує техніку - супутнє обладнання та комплектуючи в кількості, за цінами і на умовах, викладених в Додатках (Специфікаціях), які є невід`ємною частиною цього контракту.
Загальна сума Контракту не обмежена.
Валютою цього Контракту є Долар США.
Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України.
Умовами поставки сторони визначили EXW - Shanghai (Китай).
Послуги по декларуванню вантажу надавалися фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , яка надає митно-брокерські послуги фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на підставі договору доручення.
На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, разом з кожною з зазначених декларацій представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надав митному органу пакет документів.
На етапі перевірки митних декларацій, Дніпровською митницею повідомлено позивачеві про виникнення необхідності надання додаткових документів з метою підтвердження митної вартості товару за основним методом, оскільки відповідачем було встановлено, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з повідомлень Дніпровської митниці від 10.07.2023 року та від 07.09.2023 року для підтвердження заявленої митної вартості товару декларанту запропоновано надати протягом 10 календарних днів документи відповідно до статті 53 Кодексу, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; копію митної декларації країни відправлення; переклад товаросупровідних документів, складених іноземною мовою.
Листами фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 10.07.2023 року вих.№10/07/2023 та від 07.09.2023 року №07/09/2023 повідомлено відповідачеві про те, що декларантом надані всі документи, які підтверджують митну вартість товару, а надати інші додаткові запитувані документи декларант немає можливості у встановлений 10-тиденний строк.
Відповідно до інформації специфікації від 14.03.2023 року №2, комерційного інвойсу від 14.03.2023 року №TC230313 оцінювана партія товару постачається на комерційних умовах EXW Shanghai (Китай) за умови 100% передплати.
Таким чином, суми не кореспондуються між собою, а надані до митного контролю платіжні документи сформовані в електронному вигляді та не містять жодних поміток передбачених вищезазначеним положенням.
Виходячи з вищевикладеного, платіжні доручення не являються тими документом, що підтверджують факт остаточної оплати товару.
З метою підтвердження заявленого рівня вартості транспортування декларантом до митного контролю надано: рахунок на оплату від 29.06.2023 року №5652 від експедитора ТОВ «Консольлайн Україна»;
Вищезазначений транспортний документ від 29.06.2023 року №PO4724 містить відомості щодо перевізника товару PE Boiko Artem.
Відомості щодо такого перевізника відсутні серед наданих до митного контролю документів. Договір з таким перевізником до митного контролю не надано.
Інформація щодо договірних відносин між експедитором ТОВ «Консольлайн Україна» та перевізником товару PE Boiko Artem відсутня, таким чином, вартість транспортних послуг не піддається обчисленню.
Крім того, у наданому до митного контролю рахунку від 29.06.2023 року №5652 наявний перелік послуг із загальним позначенням без зазначення маршруту такого переміщення та відправної/кінцевої точки такого переміщення.
Наявна інформація щодо винагороди експедитора на території України та відсутня інформація щодо вартості винагороди експедитора за межами митної території України.
Витрати на перевезення з Гданськ (Польща) до міста Kowale (Польща) перевізником не зазначено.
Відповідно до інформації специфікації від 02.05.2023 року №3, комерційного інвойсу від 02.05.2023 року №TC230502 оцінювана партія товару постачається на комерційних умовах EXW Shanghai (Китай) за умови 100% передплати.
Таким чином, суми не кореспондуються між собою.
У наданому до митного контролю платіжному документі відсутні печатки та інші відмітки банку, відсутні відомості щодо банку-кореспонденту, відтак зазначені розбіжності не дають можливості однозначно ідентифікувати документальне підтвердження здійсненої оплати за товар.
Наданий прайс-лист від 03.02.2023 року має суб`єктивний характер в розумінні вимог статті 52 Митного кодексу України, адже його видано безпосередньо для ФОП ОСОБА_1 .
Окрім того, прайс-лист містить виключно перелік товарів, які зазначено у комерційній пропозицій від 03.02.2023 року та специфікації від 02.05.2023 №3, що може свідчити про наявність знижок або дисконту на оцінювані товари.
Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до частини 2 статті 53 МКУ, подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Надана копія товаротранспортної накладної від 30.08.2023 року №PO4993 містить інформацію щодо місця завантаження товару - Kowale.
При цьому відповідно до інформації коносаменту від 09.07.2023 року №HWGDN2300106 партія товару транспортована у 40-футовому контейнері №TGHU6657427/EMCTDS2962 40HC з порту Shanghai (Китай) до порту Gdansk (Польща).
З метою підтвердження заявленого рівня вартості транспортування декларантом до митного контролю надано: рахунок на оплату від 30.08.2023 року №6385 від експедитора ТОВ «Консольлайн Україна».
Проте в даному рахунку наявний перелік послуг з загальним позначенням без зазначення маршруту такого переміщення та відправної/кінцевої точки такого переміщення.
Наявна інформація щодо винагороди експедитора на території України та відсутня інформація щодо вартості винагороди експедитора за межами митної території України.
Таким чином, складові вартості транспортних послуг не піддаються обчисленню.
Крім того, інформація щодо навантаження надана в загальному вигляді, в той час як згідно умов поставки ЕХW навантажувальні роботи мали здійснюватись в Китаї, після цього розвантажувально-навантажувальні роботи мали бути здійснені в Польщі.
Витрати на перевезення з Гданськ (Польща) до міста Коwalе (Польща) перевізником не зазначено.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки наданих до митного оформлення документів та проведення відповідних консультацій з декларантом Дніпровською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA110130/2023/000134/1 від 11.07.2023 року, №UA110130/2023/000158/1 відповідно до яких загальна митна вартість задекларованих товарів була скоригована за другорядним методом визначення митної вартості - 2-г - резервний метод згідно з положеннями статті 64 Митного кодексу України, та ґрунтується на підставі раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
У подальшому, Дніпровською митницею прийнято:
- картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №№UA110130/2023/000402, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості №UA110130/2023/000134/1 від 11.07.2023 року;
- картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2023/000623, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості №UA110130/2023/000158/1 від 07.09.2023 року;
- запропоновано декларанту подати нові митні декларації з урахуванням рішень про коригування митної вартості.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 52 Митного кодексу України у випадках, визначених цим Кодексом, для зазначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
За приписами частини 8 статті 52 Митного кодексу України у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним.
На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому, застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.
У ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів, відповідач дійшов висновку про неможливість застосування методу за ціною договору, оскільки в ході перевірки правильності визначення митної вартості товару виявлені невідповідності та розбіжності в документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару, ціни, що фактично сплачена.
Проте, суд вважає необґрунтованими висновки митного органу з огляду на наступне.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Суд враховує, що орган доходів і зборів має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Водночас, цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією. І на підставі тих, що надані додатково з ініціативи декларанта чи на вимогу митного органу.
Щодо документів, які підтверджуються оплату за товар, суд виходить з наступного.
Згідно з положеннями статті 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Відповідно до частини 1 статті 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.
Згідно з положеннями статей 179, 189, 190 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення; суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни; ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін; вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.
Таким чином порядок оплати за товар є відносинами які виникли між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та «Shanghai Tongchen Trading Company» (Китай).
Вартість товару, яка постачається визначена в інвойсах.
Пунктом 2.2 Порядку №216 передбачено, що платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.
Чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для недостовірності наданої декларантом інформації про митну вартість товару.
Щодо документів, які підтверджують вартість перевезення товару, суд виходить з наступного.
Вартість перевезення товару підтверджується наступними документами, які надані декларантом до митної декларації, а саме:
- платіжною інструкцією №18 від 29.06.2023 року;
- рахунком на оплату №5652 від 29.06.2023 року;
- довідкою про транспортні витрати від 29.06.2023 року №8979.
- договором №2908023 надання послуг з перевезень вантажів від 29.08.2023 року;
- договором №ТЕО 44703904 від 28.10.2022 року;
- довідкою про транспортні витрати від 30.08.2023 року;
- заявкою за №3 від 30.08.2023 року.
Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами.
Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Відповідно правова позиція викладена в пункті 2.11 довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, затвердженої Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2017 року №2.
Щодо витребування додаткових документів, суд виходить з наступного.
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року по справі №810/4258/18, зазначено, що: «Аналіз вищевикладених норм права та фактичних обставин свідчить про те, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про визначення митної вартості товару, оскільки всупереч законодавчо встановлених вимог, не було підтверджено факт обґрунтованості сумнівів у достовірності поданих позивачем відомостей про митну вартість товару та не було дотримано послідовності застосування кожного наступного методу при обґрунтованості неможливості застосування кожного з попередніх методів визначення митної вартості задекларованого позивачем товару.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумніву достовірності наданої інформації.
Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена».
У даному випадку відповідач не зазначає, яким саме чином подання будь-яких інших документів з цього питання може вплинути на митну вартість товару за ціною договору.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що зазначені висновки відповідача є помилковими та не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
Враховуючи встановлені обставини справи, а також правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 надано всі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, які необхідні для визначення митної вартості, які містять повну інформацію про митну вартість та її складові.
Натомість всупереч частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.
Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Умовами частини 2 статті 57 Митного кодексу України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 2 статті 57 Митного кодексу України).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 Митного кодексу України).
Частиною 8 статті 57 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Суд зазначає, що досліджені судом первинні документи, які також були подані позивачем до митного органу, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.
Крім того, митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.
Відтак, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення митного органу є необґрунтованими, а висновки відповідача базуються на припущеннях, без об`єктивної та перевіреної інформації.
З урахуванням наведеного вище, рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці №UA110130/2023/000134/1 від 11.07.2023 року, №UA110130/2023/000158/1 від 07.09.2023 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2023/000402, №UA110130/2023/000623 є протиправними та підлягають скасуванню.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд виходить з того, що статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено вичерпний перелік видів судових витрат.
Так, згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з частинами 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 134, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
На підтвердження наданих послуг представником позивача до суду надано:
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Нестеченка Дмитра Сергійовича №2355 від 13 вересня 2011 року;
- копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1112200 від 17 жовтня 2023 року.
З наданих документів не вбачається, які саме дії виконував адвокат при підготовці позовної заяви та супроводженні справи.
У позовній заяві ФОП ОСОБА_1 зазначає про намір стягнути з Дніпровської митниці витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 500 грн., із яких 15 000 - витрати на правничу допомогу; 200 грн. - поштові витрати; 300 грн. - витрати, пов`язані із прибуттям до суду.
Митниця звертає увагу суду на те, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, та у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.
Відтак, оцінюючи зміст даного позову, митний орган і суд позбавлені можливості перевірити обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та зазначенню справи.
Суд, призначаючи справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження дійшов висновку про те, що дана справа є справою незначної складності (малозначна справа), тобто такою, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного становлення її обставин.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Крім цього, поштові витрати та витрати, пов`язані з прибуттям до суду (з урахування того, що справа слухається без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами) - це не професійна правнича допомога, а суто технічна.
Зазначені послуги не є правовими послугами в розумінні чинного законодавства, зокрема, в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», тобто не полягають в складанні заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, відповідно не являють собою професійну правничу допомогу та не підлягають відшкодуванню.
Суд погоджується з доводами представника відповідача, що витрати пов`язані з прибуттям до суду та поштові витрати не є витратами (правовими послугами) в розумінні чинного законодавства, зокрема, в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у зв`язку з чим ці витрати не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110130/2023/000134/1 від 11.07.2023 року.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Дніпровської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2023/000402 від 11.07.2023 року.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110130/2023/000158/1 від 07.09.2023 року.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Дніпровської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2023/000623 від 07.09.2023 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник