Справа № 320/28783/23
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2024-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2024 року № 320/28783/23

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Конституційного Суду України до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Конституційний Суд України з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 24.07.2023 ВП № НОМЕР_1 про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем висловлено непогодження з прийнятою відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постановою про накладення штрафу, за невиконання вимог рішення суду.

За переконанням представника позивача, висновки уповноваженої особи виконавчого органу щодо невиконання вимог рішення суду не ґрунтуються на дійсних обставинах, з огляду на те, що Конституційним Судом України ужив усіх можливих заходів для виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 №640/33702/20 із урахуванням окремої ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2022 №640/33702/20 та виконавчого листа №640/33702/20 про зобов`язання Конституційного Суду України повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 27.12.2020 і за наслідками його розгляду надано стягувачеві електронну (скановану) копію протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України від 14.05.2019.

Також, за твердженнями представника позивача ОСОБА_1 Секретаріат Конституційного Суду України листом від 02.03.2023 за №004-011-18/769 повторно запропонував відвідати Конституційний Суд України у зручний для нього час для отримання запитуваної ним інформації на електронному носієві зі сканованою копією протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України від 14.05.2019. Проте, як зазначає представник позивача ОСОБА_1 ігнорує таку пропозицію, до Конституційного Суду України та не з`являється і не бажає отримати запитувану інформацію відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 №640/33702/20 не висловлює.

Отже, на сьогодні виконавчий лист № 640/33702/20 від 20.06.2022, виданий Окружним адміністративним судом м. Києва відповідно до рішення урахуванням окремої ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.08.2022 №640/33702/20, виконаний.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Не погоджуючись з аргументами та доводами представника позивача викладеними у адміністративному позові, вважаючи вимоги викладені в позові безпідставними та необґрунтованими відповідач просив відмовити у задоволенні позову з огляду на обставини того, що станом на 24.07.2023 боржником не надано доказів виконання судового рішення з урахуванням висновків судів відображених у вимозі державного виконавця, а також позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у її постанові від 24.01.2019 у справі №9901/510/18, а саме: визнання розпорядником інформації певної інформації як службової не означає, що така інформація стає службовою в розумінні Закону №2939-VІ. Додатково слід відзначити, що прийняття до розгляду адміністративної справи № 640/33702/20 до провадження Київського окружного адміністративного суду згідно ухвали суду від 29.05.2023 про визнання протиправними дій Конституційного Суду України, вчинених на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 (з урахуванням окремої ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2022), а саме, надання листом від 06.12.2022 №4/1-16/3-18/4316 повторної відповіді на запит на інформацію від 27.12.2020 виходячи з позиції, за якою, інформація, що міститься у протоколі спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019, є службовою інформацією, і отримання копії цього протоколу можливе лише за умови надання зобов`язання щодо нерозголошення такої службової інформації, не може вважатися поважною причиною не виконання судового рішення, що набрало законної сили 18.05.2022, так як вказаною ухвалою виконання останнього не зупинялось.

Представник відповідача зауважив, що приписами чинного законодавства передбаченого, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування державним виконавцем є саме обов`язком, а не можливістю, і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Таким чином, за твердженням представника відповідача постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.07.2023 ВП НОМЕР_1 була винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №640/33702/20, виданого 20.06.2022 Окружним адміністративним судом м. Києва про зобов`язання Конституційного Суду України повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 27.12.2020 і за наслідками його розгляду надати ОСОБА_1 електронну (скановану) копію протоколу спеціалізованого пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019.

19.07.2022 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. Пунктом другим постанови боржника зобов`язано виконати рішення суду невідкладно. Копія постанови спрямована боржнику для виконання, стягувачу до відома.

Листом від 25.07.2022 № 004-16/3-12/2602 Конституційний Суд України повідомив відділ, що рішення суду від 12.08.2021 у справі № 640/33702/20 виконано. Зокрема, повторно розглянуто запит на інформацію ОСОБА_1 від 27.12.2020 і за наслідками його розгляду надано стягувачу ( ОСОБА_1 ) електронну (скановану) копію протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України від 14.05.2019.

Відповідно до Розпорядження виконувача обов`язків Голови Конституційного Суду України від 18.07.2022 № 18/01/2022-АГ «Про безспірне списання коштів на користь ОСОБА_1 » забезпечено нарахування та виплату ОСОБА_1 сплаченого ним судового збору у справі №640/33702/20 у розмірі 840,80 грн.

31.08.2022, державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

В подальшому, окремою ухвалою Окружного адміністративного суду від 25.08.2022 по справі №640/33702/20, визнано протиправними дії Конституційного Суду України, вчинені на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2021, а саме - щодо вилучення змісту виступів та іншої інформації з електронної (сканованої) копії протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019, наданої за наслідками повторного розгляду запиту стягувача на інформацію від 27.12.2020.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2022 по справі №640/33702/20 вищезгадану ухвалу залишено без змін. Таким чином постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 31.08.2022 ВП НОМЕР_1 винесена передчасно так як при прийнятті вказаного не враховано висновків згідно вказаної ухвали від 25.08.2022.

Постановою про результати перевірки законності виконавчого провадження від 05.12.2022 постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 31.08.2022 ВП № НОМЕР_1 скасовано як таку, що винесена передчасно так як при прийнятті останньої не враховано висновків згідно ухвали від 25.08.2022.

07.12.2022 державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження яку направлено сторона, а також пунктом третім даної постанови Окружний адміністративний суд м. Києва, якому повернуто виконавчий документ (виконавчий лист №640/33702/20 від

20.06.2022, зобов`язано у місячний строк з дня надходження постанови пред`явити його до виконання у відділ.

У відповідь на вищезгадану постанову про відновлення виконавчого провадження Конституційним судом України листом від 21.12.2022 № 4/1-011-12/4469 серед іншого повідомлено про те, що перший заступник керівника Секретаріату Конституційного Суду України - керівник Департаменту організаційної роботи Бірюк Лариса Іванівна 19.12.2022 у приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва особисто запропонувала ОСОБА_1 отримати від неї запитувану ОСОБА_1 інформацію як на електронному носієві (USB-флеш-накопичувачі), так і сканованому документі в роздрукованому вигляді. Також зазначено від усіх згаданих пропозицій стягувач в усній формі відмовився через небажання надавати письмове зобов`язання про нерозголошення отриманої службової інформації.

Враховуючи вказані обставини на адресу боржника направлено вимогу державного виконавця від 12.06.2023 №20.1/НОМЕР_1 про надання у п`ятиденний строк з моменту отримання даної вимоги повідомлення у письмовій формі з документальним підтвердженням про заходи вжиті на виконання судового рішення з урахуванням висновків суду від 12.08.2022 згідно яких вказано, що інформація, яка міститься у протоколі спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України від 14.05.2019, яким зафіксовані прийняті рішення, не може вважатися службовою в контексті п.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки рішення на спеціальному пленарному засіданні Конституційного Суду України 14.05.2019 вже прийнято, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до листа боржника від 23.06.2023 № 004-011-12/2613 наданого у відповідь на вищевказану вимогу державного виконавця, боржник зазначив, що у листопаді 2022 року стягувач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із заявою про визнання протиправними дій відповідача, вчинених на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України). Надалі справа була передана до Київського окружного адміністративного суду, який ухвалою від 29.05.2023 прийняв її до провадження для розгляду вказаної заяви. Поміж тим, комісія з питань роботи із службовою інформацією Конституційного суду України 28.03.2023 повторно розглядала питання про скасування грифа «Для службового користування», присвоєного протоколу від 14.05.2019 та вирішила відкласти це питання до розгляду судом заяви стягувача, поданої у порядку ст.383 КАС України. З урахуванням цього КСУ просить «розглянути питання про повернення до розгляду заявленої вимоги державного виконавця» після винесення Київським окружним адміністративним судом рішення щодо заяви.

24.07.2023 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем Андрієм Тарасовичем винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн.

Не погоджуючись з вказаною вище постановою про накладення штрафу, вважаючи протиправним таку постанову, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до положень ст.1, 3, 5, ч.1, п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.63 Закону №1404-VIII, зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 ст.75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст.75 Закону №1404-VIII).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Частини 3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною 4 ст.18 Закону №1404-VIII встановлено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування державним виконавцем є саме обов`язком, а не можливістю, і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

З матеріалів справи та наданих документів позивачем та відповідачем вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2021 у справі №640/33702/20, зокрема, зобов`язано Конституційний Суд України повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 27.12.2020 і за наслідками його розгляду надати ОСОБА_1 електронну (скановану) копію протоколу спеціалізованого пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019 та окремою ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2022 було визнано протиправні дії Конституційного Суду України, вчинені на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021, а саме щодо вилучення змісту виступів та іншої інформації з електронної (сканованої) копії протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019, наданої за наслідками повторного розгляду запиту ОСОБА_1 на інформацію від 27.12.2020 та зобов`язано Конституційний Суд України надати ОСОБА_1 електронну (скановану) копію протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019 без вилучення з нього будь-якої інформації, та також, зобов`язано Конституційний Суд України повідомити Окружний адміністративний суд міста Києва про вжиті заходи не пізніше тридцяти днів з дня отримання окремої ухвали.

Як встановлено судом та проти чого не заперечує відповідач, з наявних у справі доказів вбачається, що позивач в серпні 2022 року звернувся із заявою до КСУ щодо виконання рішень суду в справі №640/33702/20 та 07.12.2022 на електронну адресу позивача надійшов лист від 06.12.2022 №4/1-16/3-18/4316 за підписом першого заступника керівника Секретаріату КСУ - керівника Департаменту організаційної роботи Л.Бірюк, в якому вказано про черговий повторний розгляд запиту ОСОБА_1 та проінформовано його про те, що гриф «Для службового користування» щодо протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019 не скасовано, запитуваний протокол містить службову інформацію. 3 посиланням на Інструкцію про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, у Конституційному Суді України, затверджену розпорядженням Голови КСУ від 29.05.2020 №28/01/2020-ОД, відповідач зазначив, що надання документів, які містять службову інформацію особам, на яких не поширює дію постанова Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 736, надання такої інформації здійснюється за умови надання ними письмового зобов`язання про нерозголошення отриманої службової інформації. Відповідач запропонував позивачу відвідати будівлю КСУ для отримання цієї інформації із взяттям зобов`язання стосовно її нерозголошення.

27.12.2022 ОСОБА_1 направив на адресу Конституційного Суду України листа, у якому зазначив про безпідставність вимоги надати зобов`язання щодо нерозголошення службової інформації та у своєму листі від 31.01.2023 № 4/1-11/1-18/260 за підписом першого заступника керівника Секретаріату - керівника Департаменту організаційної роботи КСУ Лариси Бірюк, Конституційним Судом України повідомлено про те, що питання про виконання судових рішень у поточній справі винесено на розгляд Конституційного Суду України.

03.02.2023 ОСОБА_1 направив на адресу Конституційного Суду України лист, у якому висловив прохання повідомити його про дату, час і місце розгляду відповідного питання Конституційного Суду України та забезпечити йому можливість взяти участь у відповідному засіданні Суду.

У листі від 02.03.2023 № 004-011-18/769 за підписом першого заступника керівника Секретаріату - керівника Департаменту організаційної роботи КСУ Лариси Бірюк, відповідач зазначив, що питання про запрошення позивача на засідання, КСУ не розглядав та одночасно відповідач повторно запросив ОСОБА_1 прибути до приміщення КСУ з тим, щоб отримати копію запитуваного документа.

03.03.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я в. о. Голови Конституційного Суду України Сергія Головатого з проханням доручити Секретаріату КСУ виконати судові рішення у поточній справі та у листі від 07.04.2023 № 001-11/1-18/1415 за підписом в. о. Голови КСУ відповідач зазначив, що протокол переданий на повторний розгляд комісії з питань роботи зі службовою інформацією в КСУ для скасування чи підтвердження грифу «Для службового користування».

02.05.2023 позивач звернувся із заявою на ім`я в. о. Голови Конституційного Суду України, у якій вкотре запитував протокол, та зазначив про те, що останній не містить і не може містити службової інформації, а наявність чи відсутність грифу «Для службового користування» не змінює правовий режим цієї інформації. У заяві просив вжити заходів задля негайного, повного і безумовного виконання судових рішень у поточній справі.

Конституційний Суд України у листі від 11.05.2023 № 004-11/1-18/1940 за підписом в. о. керівника Секретаріату Л.Бірюк, посилаючись на те, що ОСОБА_1 подав заяву за ст. 383 КАС України, зазначив щодо пропозиції повернутися до порушеного позивачем у листі від 02 травня 2023 року питання після розгляду адміністративним судом заяви від 06 грудня 2022 року та винесення відповідного судового рішення.

Постановою державного виконавця від 31.08.2022 виконавче провадження НОМЕР_1 було закінчено та за наслідками проведеної перевірки законності виконавчого провадження від 05.12.2022 ВП НОМЕР_1, постановою від 07.12.2022 виконавче провадження відновлено у зв`язку зі скасуванням постанови про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи вказані обставини на адресу боржника направлено вимогу державного виконавця від 12.06.2023 №20.1/НОМЕР_1 про надання у п`ятиденний строк з моменту отримання даної вимоги повідомлення у письмовій формі з документальним підтвердженням про заходи вжиті на виконання судового рішення з урахуванням висновків суду від 12.08.2022 згідно яких вказано, що інформація, яка міститься у протоколі спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України від 14.05.2019, яким зафіксовані прийняті рішення, не може вважатися службовою в контексті п.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки рішення на спеціальному пленарному засіданні Конституційного Суду України 14.05.2019 вже прийнято, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до листа боржника від 23.06.2023 № 004-011-12/2613 наданого у відповідь на вищевказану вимогу державного виконавця, боржник зазначив, що у листопаді 2022 року стягувач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із заявою про визнання протиправними дій відповідача, вчинених на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, 24.07.2023, керуючись ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем була винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 в межах справи №640/33702/20 суд прийшов до висновку, що Конституційний Суд України зобов`язальну частину рішення суду від 12.08.2021 не виконав належним чином, на висновок суду, дії відповідача є протиправними та такими, що порушують права позивача на дотримання відповідачем належного виконання покладеного зобов`язання рішенням суду. Відповідно, у справі відсутні належні та достатні докази виконання КСУ окремої ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.08.2022, дії відповідача викладені в листі відповіді від 06.12.2022 №4/1-16/3-18/4316 на запит на інформацію від 27.12.2020 із зазначенням у ньому про те, що інформація, яка міститься у Протоколі спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019 є службовою інформацією, та про те, що отримання копії Протоколу від 14.05.2019 можливе лише за умови надання зобов`язання щодо нерозголошення такої службової інформації, за висновкам суду визнаються протиправними, порушують право позивача на отримання запитуваної інформації, право на що було визначено та підтверджено судовими рішення за вказаною справою.

Таким чином, з огляду на встановлені обставин, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.07.2023 ВП НОМЕР_1 була винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, як вже було зазначено судом вище, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Таким чином, враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно з ч.1 ст.9, ст.72, ч.1, 2, 5 ст.77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

Керуючись ст.6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 287 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову Конституційного Суду України до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - відмовити.

2. Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ч.1 ст.272 КАС України.

Відповідно до ч.6 ст.287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому ст.292, 293, 296, 297 КАС України.

Суддя Перепелиця А.М.