Справа № 380/3305/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/3305/23 пров. № А/857/16767/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова, про визнання протиправним та скасування рішення про зміну дати зарахування на квартирний облік осіб та членів їх сімей, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Качур Р.П., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 27.07.2023р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

21.02.2023р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати незаконним рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2020р., оголошене наказом командира військової частини № 83/ОД від 04.11.2020р., про зміну дати зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, майора ОСОБА_1 , 1979р.н., яким змінено дату зарахування на облік з 15.10.2001р. на 03.10.2005р.;

зобов`язати житлову комісію Військової частини НОМЕР_1 перенести дату зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 , разом із членами його сім`ї, з 03.10.2005р. на 15.10.2001р., а також внести відповідні зміни в облікові документи щодо черги позивача разом з членами сім`ї на отримання житла у відповідача (а.с.1-6).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.99).

Згідно ухвали суду від 22.02.2023р. залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова (а.с.99).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2023р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним і скасовано рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2020р., оголошене наказом командира військової частини № 83/ОД від 04.11.2020р., про зміну дати зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, майора ОСОБА_1 , 1979р.н., яким змінено дату зарахування на облік з 15.10.2001р. на 03.10.2015р.; зобов`язано відповідача в особі житлової комісії внести зміни до дати зарахування на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, позивача разом із членами його сім`ї, з 03.10.2005р. на 15.10.2001р., а також внести відповідні зміни в облікові документи щодо черги ОСОБА_1 разом з членами сім`ї на отримання житла (а.с.103-108).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Військова частина НОМЕР_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в цій частині (а.с.198-205).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що предметом розгляду справи є рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 датовано 03.11.2020р., оголошене наказом командира військової частини № 83/ОД від 04.11.2020р.

Натомість, до суду позивач звернувся лише в лютому 2023 року, що свідчить про пропуск строків, а відтак вказує на порушення норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено під час судового розгляду, відповідно до витягу з послужного списку майора ОСОБА_1 , складеного начальником штабу першим заступником командира Військової частини НОМЕР_1 , позивач з 16.06.2001р. проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.8).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.07.2001р. (по стройовій частині) лейтенанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

На підставі рапорту від 15.10.2001р. позивача зачислено на квартирний облік складом сім`ї один чоловік, що підтверджується витягом з протоколу № 6 засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 15.10.2001р. (а.с.18, 19, 92, 93).

Згідно заяви ОСОБА_2 від 23.01.2004р., свідоцтва про одруження від 13.10.2002р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (прізвище після одруження - ОСОБА_4 ) та свідоцтва про народження доньки ОСОБА_5 , житловою комісією Військової частини НОМЕР_1 внесено 26.01.2004р. зміни до складу сім`ї позивача у зв`язку з одруженням та народженням дитини, що підтверджується витягом з протоколу № 32 від 26.01.2004р. засідання житлової комісії військової частини (а.с.80, 84-89, 92).

Рішенням Виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради Львівської обл. № 389 від 13.12.2007р. затверджено, зокрема, списки військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 : осіб, які мають право на позачергове одержання житлових приміщень, осіб, які мають право на першочергове одержання житлових приміщень, осіб, які перебувають в загальній черзі для одержання житлових приміщень, серед яких зазначено, зокрема, позивача (а.с.65-66).

На підставі рапорту позивача від 06.11.2009р. житловою комісією військової частини 26.01.2004р. внесено зміни до складу сім`ї позивача у зв`язку з народженням другої дитини, що підтверджується витягом з протоколу № 69 від 09.11.2009р. засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 (а.с.63, 64).

Довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 1127 від 28.07.2010р. про перевірку житлових умов встановлено, що сім`я майора ОСОБА_1 у складі 4-х осіб винаймає квартиру у м.Кам`янка-Бузька, що не відповідає санітарно-гігієнічним вимогам (а.с.57).

Відповідно до витягу з протоколу № 81 засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2019р. зараховано в списки осіб, які користуються правом першочергового одержання житла, майора ОСОБА_1 , 1979 р.н. складом сім`ї 4 (чотири) особи, згідно з наданими документами (УБД) та відповідно до вимог наказу МО України № 380 від 31.07.2018р. (а.с.35).

Вказаний протокол оголошено 19.06.2019р., що підтверджується витягом з наказу командира військової частини № 79/ОД від 19.06.2019р. (а.с.34).

Згідно з витягом з протоколу № 106 від 03.11.2020р. засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 вказаною комісією постановлено змінити дату зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, зокрема, майора ОСОБА_1 , 1979р.н., згідно з реєстрацією при Військовій частині НОМЕР_1 , а саме зарахувати на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов з дня реєстрації в цьому населеному пункті. В подальшому датою зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов складом сім`ї 4 (чотири) особи, вважати дату 03.10.2005р. (а.с.17).

Вказаний протокол оголошено 04.11.2020р., що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 83/ОД від 04.11.2020р. (а.с.16).

Як слідує з рапорту від 04.10.2020р., позивач надав згоду на отримання грошової компенсації взамін отримання належного житлового приміщення згідно з постановою КМ України № 728 від 02.09.2015р. (а.с.26).

Листом № 350/488/57/3522 від 21.11.2022р. позивачу надано роз`яснено щодо підстав зміни дати зарахування на квартирний облік. Рішення про зміну дати зарахування ухвалювалося на підставі фактів щодо зміни позивачем місця реєстрації його проживання (а.с.12-13).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебуває на квартирному обліку (обліку осіб та членів їх сімей, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання (загальна черга) з 15.10.2001р.

Матеріали справи не містять доказів, що за цей період позивач забезпечувався житлом за рахунок Міністерства оборони України.

Також правових підстав, визначених п.43 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, для перенесення на рік черговості на одержання житлового приміщення, матеріали справи не містять.

На момент звернення до суду з цим позовом рішення житлової комісії військової частини, яке оформлене протоколом № 6, відповідно до якого позивача було зараховано на квартирний облік з 15.10.2001р., не скасовано.

Жодних сумнівів у тому, що позивач ще станом на 15.10.2001р. вважався таким, що потребує надання житла та у зв`язку з цим постановлення на облік для його отримання, матеріали справи не містять.

Таке перебування позивача на квартирному обліку не заперечувалося протягом всього часу перебування на обліку, законність постановки на квартирний облік не оскаржувалась відповідачем.

Водночас, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод або підставою для їх обмеження. Таким чином, наявність чи відсутність реєстрації місця проживання не може бути визнана законною підставою для переміщення особи в черзі квартирного обліку.

Судом не встановлено факту зарахування позивача на квартирний облік внаслідок подання ним недостовірних відомостей або внаслідок неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття військовослужбовця на квартирний облік, а саме рішення про зарахування позивача на квартирний облік не скасовувалося.

Крім того, як слідує з витягу з протоколу № 106 засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , яким постановлено змінити дату зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, майора ОСОБА_1 , 1979р.н., згідно з реєстрацією при Військовій частині НОМЕР_1 , таке рішення не містить як мотивів і обґрунтувань цього рішення, не вказана правова підстава для його прийняття.

Вирішуючи питання про зобов`язання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 перенести дату зарахування на квартирний облік позивача, разом із членами його сім`ї, з 03.10.2005р. на 15.10.2001р., а також внести відповідні зміни в облікові документи щодо черги позивача разом з членами сім`ї на отримання житла у відповідача, суд керувався приписами п.п.2, 10 ч.2 ст.245 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині підстав задоволення позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення строків звернення до суду із розглядуваним позовом колегія суддів вважає, що підстави для застосування наслідків, визначених ст.123 КАС України, є відсутніми, з огляду на наступне.

Предметом розглядуваного спору є вимоги позивача щодо визнання незаконним рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2020р., оголошене наказом командира військової частини № 83/ОД від 04.11.2020р., про зміну дати зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, майора ОСОБА_1 , 1979р.н., яким змінено дату зарахування на облік з 15.10.2001р. на 03.10.2005р.; зобов`язання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 перенести дату зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 , разом із членами його сім`ї, з 03.10.2005р. на 15.10.2001р., а також внести відповідні зміни в облікові документи щодо черги позивача разом з членами сім`ї на отримання житла у відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Згідно з ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частини третя статті 122 КАС України).

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані приписами ст.123 КАС України.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Приписи ст.122 КАС України визначають відлік процесуального строку звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відтак, строк для оскарження позивачем наказів про звільнення та про зміну дати звільнення і його відлік розпочинається з дня, коли позивач дізнався чи мав дізнатися про оскаржувані накази.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Норми КАС не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як слідує з матеріалів справи, під час прийняття 03.11.2020р. житловою комісією Військової частини НОМЕР_1 рішення про зміну дати зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, участь в засіданні цієї комісії позивач не приймав (а.с.17).

Дата ознайомлення позивача із наказом військової частини № 83/О від 04.11.2020р. «Про оголошення протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 » не визначена (а.с.16).

11.11.2022р. позивач звернувся із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив надати вичерпну інформацію стосовно рішення про зміну дати зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов (а.с.14-15).

Листом № 350/488/57/3522 від 21.11.2022р. позивачу надано роз`яснення щодо підстав зміни дати зарахування на квартирний облік. Рішення про зміну дати зарахування ухвалювалося на підставі фактів щодо зміни позивачем місця реєстрації його проживання (а.с.12-13).

Таким чином, з моменту отримання листа № 350/488/57/3522 від 21.11.2022р. позивач був поінформований щодо підстав прийняття спірного рішення про зміну дати зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, що оформлене протоколом № 106 від 03.11.2020р. засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оголошеного наказом № 83/О від 04.11.2020р.

В свою чергу, із змісту рапорта ОСОБА_1 від 11.11.2022р. слідує, що із спірним рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2020р., оголошене наказом командира військової частини № 83/ОД від 04.11.2020р., про зміну дати зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, він ознайомився в листопаді 2020 року.

Водночас, на думку колегії суддів, вказана обставина не може бути відліком початку строку звернення до суду із розглядуваним позовом, оскільки витяг з протоколу № 106 засідання житлової комісії військової частини не містить мотивів і обґрунтувань цього рішення, тобто. є невизначеною правова підстава прийняття такого рішення.

До аналогічного висновку можна дійти із аналізу витягу з наказу командира військової частини № 83/О від 04.11.2020р., яким оголошено протокол житлової комісії.

За таких обставин саме з моменту отримання листа № 350/488/57/3522 від 21.11.2022р. повинен починатися відлік строку звернення позивача із розглядуваним позовом.

Станом на 21.02.2023р. (дата звернення до суду) шестимісячний строк звернення із розглядуваним позовом не сплив, через що позивач звернувся до суду із заявленими вимогами в установлені строки.

Частиною другою ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010р. в пункті 32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Стосовно решти покликань апелянта колегія суддів виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані апеляційним судом та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) ЄСПЛ вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин, норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що є наявними підстави для його часткового задоволення, із вищевказаних мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Окрім цього, по причині завершення апеляційного розгляду належить визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2023р. в частині зупинення дії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2023р. в адміністративній справі № 380/3305/23 такою, що втратила чинність (а.с.128-129).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2023р. в адміністративній справі № 380/3305/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2023р. в частині зупинення дії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2023р. в адміністративній справі № 380/3305/23 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 05.01.2024р.