Справа № 420/29604/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 30 жовтня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач, з урахуванням уточнень, просить суд:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та скасувати рішення від 16.08.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області: включити до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи касиром з 23.01.1992 по 23.06.1992 та з 24.06.1992 по 24.12.2000; повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.10.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-ІV.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона сплатила в період з 01.01.2004 по 31.08.2004 мінімальний страховий внесок у розмірі 22% відповідно до договору від 02.09.2021, але їй було надано рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 12.09.2023. Необхідний страховий стаж відповідно ч. 1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років. Її страховий стаж за трудовою книжкою становить понад 28 років. Проте, відповідач не врахував вищевказаний страховий стаж при призначені пенсії. Головне Управління Пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеса пояснює відмову у призначенні пенсії тим, що порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок введення трудових книжок працівників, затверджено наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58. Записи трудової книжки №15-1 та 17-18 зроблено з порушеннями норм пунктів 2.1., 2.14 розділу 2 Інструкції, а саме не зазначено назву підприємства. Крім того, в порушення п.4.1. Інструкції в записах трудової книжки №15-1 та 17-18 відсутні посади осіб, якими засвідчені періоди роботи 23.01.1992 по 23.06.1992 та з 24.06.1992 по 24.12.2000.

Ухвалою судді від 06.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків шляхом надання до суду належним чином оформленої позовної заяви із визначенням суб`єктного складу учасників справи та приведення прохальної частини позовної заяви у відповідності доданим доказам.

Ухвалою судді від 20.11.2023 продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді 04.12.2023 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

25.12.2023 до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вх..№46273/23) з проханням відмовити у задоволенні позову. Відповідач наголошує на пропуску позивачем строку на звернення до суду. Відповідач зазначає, що відповідно наданих до заяви документів загальний страховий стаж позивача склав 19 років 6 місяців, 29 днів, що не дає підстав для призначення пенсії. За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років. До страхового стажу не враховано періоди роботи з 10.06.1982 по 20.04.1985 (який в подальшому був зарахований Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області), з 23.01.1992 по 23.06.1992 та з 24.06.1992 по 24.12.2000 року. У трудовій книжці позивачки записи щодо даних періодів роботи зроблені з порушенням Інструкції №162. Згідно трудової книжки позивача НОМЕР_1 не зараховано періоди роботи з 23.01.1992 по 23.06.1992 та з 24.06.1992 по 24.12.2000, оскільки у записах про прийняття на роботу не зазначено найменування підприємств та відсутня розшифровка підпису керівника.

27.12.2023 до суду надійшов (вх..№ЕС/20176/23) відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з проханням відмовити у задоволення позову у якому відповідач зазначає, що до страхового стажу не враховано періоди роботи з 10.06.1982 по 20.04.1985 (який в подальшому був зарахований Головним управлінням), з 23.01.1992 по 23.06.1992 та з 24.06.1992 по 24.12.2000. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Таку думку висловив Верховний Суд в постанові від 31.03.2021 по справі 240/12017/19. З позовом позивач звернулася 30.10.2023, при цьому позовні вимоги стосуються скасування рішення 16.08.2021, а тому Позивачем було пропущено строки позовної давності без поважних на те підстав. Згідно трудової книжки позивача НОМЕР_2 не зараховано періоди роботи з 23.01.1992 по 23.06.1992 та з 24.06.1992 по 24.12.2000, оскільки у записах про прийняття на роботу не зазначено найменування підприємств та відсутня розшифровка підпису керівника. 19.12.2022 Позивач звернулася до Пенсійного фонду України зі зверненням, в якому просила розібратися з питанням вірного обрахунку її стажу. 03.03.2023 Головним управлінням було винесено рішення про відмову в призначенні пенсії №71 на заміну рішення №71 від 16.08.2023. Згідно нового рішення про відмову в призначенні пенсії до стажу позивача не зараховано періоди роботи з 23.01.1992 по 23.06.1992 та з 24.06.1992 по 23.12.2000, оскільки записи не містять назви організації,відсутня посада та розшифровка підпису уповноваженої особи. Дата, з якої позивач матиме право на пенсійну виплату - 13.05.2026 року. Головне управління звертає увагу суду, що позивач просить повторно розглянути її заяву про призначення пенсії від 30.10.2023. 30.10.2023 жодної заяви від позивача до органів Пенсійного фонду не надходило, Головному управлінню незрозуміло, яку саме заяву має на увазі позивач та яким чином може бути переглянуто заяву, яка ніколи не подавалась.

Згідно з ч.3 ст.263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пункту 2 ч.1 статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

09.08.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з Заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Одночасно з заявою позивачкою, серед іншого, також надано свою Трудову книжку серії НОМЕР_3 (а.с.32-33).

16.08.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на підставі заяви та наданих документів було прийнято Рішення № 571 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно Закону №1058-IV (а.с.9-10).

В своєму рішенні Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зазначило, що до страхового стажу не враховано такі періоди роботи:

- з 10.06.1982 по 20.04.1985 в Ухтинській ЭТКС, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки є виправлення в даті наказу у записі про звільнення з роботи, чим порушено п. 23 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, на підприємствах, установах і організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974;

- з 23.01.1992 по 23.06.1992 через те, що запис трудової книжки НОМЕР_1 не містить назви організації, де особа працювала даний період та відсутня посада та розшифровка підпису керівника або спеціально уповноваженої ним особи, чим порушено п. 2.13 розділу 2 та п. 4.1 розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, на підприємствах, установах організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974;

- з 24.06.1992 по 24.12.2000 через те, що запис трудової книжки НОМЕР_3 не містить назви організації, де особа працювала даний період та відсутня розшифровка підпису керівника або спеціально уповноваженої ним особи, чим порушено п. 2.13 розділу 2 та п. 4.1 розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, на підприємствах, установах і організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974.

Також, відповідачем в спірному рішенні від 16.08.2021 було зазначено, що уточнюючі довідки за вказані періоди роботи, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 із змінами тa доповненнями, не надано.

Задля встановлення саме спірних відносин, що виникли між сторонами у зв`язку з прийнятим 16.08.2021 рішенням, суд акцентує увагу на тому, що страховий стаж за період роботи ОСОБА_1 з 10.06.1982 по 20.04.1985 наразі не є спірним, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області в своєму відзиві зазначено, що вказаний період в подальшому був зарахований до стажу позивачки.

Також, не некоректним є посилання позивачки в тексті позову на страховий стаж за період 01.01.2004-31.08.2004, за який вона нібито сплатила мінімальний страховий внесок, оскільки вимоги щодо нього позивачкою не заявлено та відповідачем жодних рішень не приймалось, дій не вчинялось.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог та обставин справи, спірним для сторін є включення до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 23.01.1992 по 23.06.1992 та період роботи з 24.06.1992 по 24.12.2000. Саме дії відповідача щодо не зарахування вказаних періодів роботи до свого страхового стажу ОСОБА_1 вважає протиправними.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058, визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п. 1, п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.06.1993 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Як вище було встановлено судом, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не зарахувало до страхового стажу позивача період роботи з 23.01.1992 по 23.06.1992 через те, що запис в трудовій книжці не містить назви організації, де особа працювала в даний період та посада.

Як вбачається з запису №15 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , 23.01.1992 її прийнято на посаду касира, Наказ 8 від 23.01.1992 (а.с.16).

Запис №16: 23.06.1992 звільнена за власним бажанням, Наказ 31 від 23.06.1992.

На вказаних записах №15 та №16 проставлена печатка підприємства та міститься підпис особи, яка внесла записи (а.с.16).

Сам відбиток печатки, що засвідчує вказані записи, є слабким та не дає можливості повністю ідентифікувати підприємство.

Також слабким є відбиток печатки підприємства на записах №17 від 24.06.1992 та №18 від 24.12.2000 про прийняття ОСОБА_1 на посаду касира (Наказ №3 від 24.06.1992) та про звільнення відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (Наказ 51 від 24.12.2000).

Однак, з наданої суду Форми ОК-5 вбачається, що у 2000 році дочірнє підприємство «Цептер Інтернаціональ Україна», код ЄДРПОУ 2006698, неодноразово протягом року сплачувало страхові внески за ОСОБА_1 (а.с.13).

Тобто, можна зробити висновок, що вказані записи №17 та №18 про період роботи позивачки 24.06.1992-24.12.2000 внесені представником ДП «Цептер Інтернаціональ Україна» та печатка проставлена саме цього підприємства.

Крім того, візуально є схожими підписи особи, яка здійснювала записи за номерами 15, 16, 17 в трудовій книжці, що, на думку суду, може свідчити на користь про роботу позивачки за вказані періоди на одному підприємстві яке реорганізовувалось.

Доводи відповідача в спірному рішенні №71 про відсутність посади позивачки в записах №15-18, суд вважає помилковими, оскільки вказані записи містять чітке зазначення посади яку займала ОСОБА_1 - касир.

На момент заповнення трудової книжки позивачки порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться:

- відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

- відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

- відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;

- відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з п. 2.3. Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.13 Інструкції №162 визначено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовка, пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Згідно з п. 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Пунктом 4 постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти до висновку, що обов`язок щодо проставлення печатки на записах трудової книжки та внесення достовірних відомостей при заповненні трудової книжки покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останнього періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкцій №162 та № 58.

Повертаючись до обставини справи, суд зазначає, що дійсно перед записом №15 та №17 про прийняття на роботу підприємством (роботодавцем) не зазначено свою назву. Однак, на цих двох записах №15 та №17 проставлена печатка підприємства.

Тобто, вказані записи ідентифікують роботодавця-підприємство печаткою останнього. Проте, відповідачем не вжито жодних заходів задля встановлення повної назви та даних вказаного підприємства.

Приймаючи рішення суд враховує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Відповідно до п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із аналізу вказаних вище положень Порядку №637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Спірні записи №15, №16, №17 та №18 про періоди роботи позивачки касиром були внесені на підставі наказів з посиланням на їх номер і дату, виконані чітко та без будь-яких виправлень, помарок чи підтирань. Тобто, вказані записи були внесені до трудової книжки ОСОБА_1 у відповідності до вимог Інструкцій №162 та №58, а тому не можуть викликати сумнівів в своїй достовірності та не потребують підтвердження іншими документами.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Окрім того, на підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно пункту 4.7 вказаного Порядку, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1), затверджено Порядок та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу I цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону (п. 1.7, 3.3 Порядку №22-1).

Суд зазначає, що якщо відповідач, отримавши заяву про призначення пенсії разом із документами, і вивчивши вказані документи встановив, що поданих документів не достатньо для призначення пенсії мав вжити дії для перевірки правильності даних, наведених у трудовій книжці позивача щодо спірного періоду роботи.

В свою чергу позивачем з свого боку, як особою, яка звертається з заявою про призначення пенсії, було дотримано усі вимоги чинного на момент подачі заяви законодавства.

Таким чином, підтвердженими та обґрунтованими є вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дії відповідача та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 16.08.2021 №71.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас, при вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Суд зазначає, що дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18.

Як наслідок, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 16.08.2021 №71 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2021 про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 23.01.1992 по 23.06.1992 (записи №15 - 16 трудової книжки серії НОМЕР_3 ) та період роботи з 24.06.1992 по 24.12.2000 (записи №17 - 18 трудової книжки серії НОМЕР_3 );

-зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2021 про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Саме такий судовий захист соціальних прав ОСОБА_1 суд вважає ефективним та реальним з огляду на обставини справи.

При цьому, суд звертає увагу позивачки на тому, що розгляд заяви від 09.08.2021 та винесення рішення здійснювало саме Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п.4.2 Порядку №22-1.

З огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо призначення пенсії, суд доходить висновку про необхідність призначення пенсії позивачці саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як визначений суб`єкт призначення.

Отже, за наслідками розгляду справи, судом встановлено, що позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області є необґрунтованими, оскільки вказане управління не приймало спірне рішення та не вчиняло протиправних дій відносно ОСОБА_1 , а в своєму листі - відповіді №26091-26218/П-02/8-1500/23 від 12.09.2023 управління лише передало зміст спірного рішення від 16.08.2021.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В матеріалах справи міститься квитанція про сплату судового збору від 17.10.2023, відповідно до якої, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 16.08.2021 №71 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2021 про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 23.01.1992 по 23.06.1992 (записи №15 - 16 трудової книжки серії НОМЕР_3 ) та період роботи з 24.06.1992 по 24.12.2000 (записи №17 - 18 трудової книжки серії НОМЕР_3 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2021 про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА