Справа № 932/7136/23
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 932/7136/23
Провадження № 2а/932/237/23
Р І Ш Е Н Н Я
02 жовтня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, третя особа інспектор з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Онищенко Володимир Володимирович, про стягнення моральної шкоди, -
03.08.2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Семенов Є.С. звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просить скасувати рішення суб`єкта владних повноважень Постанову ІД01226952 від 13.07.2023 року 11 год.46хв.01сек., про накладення на ОСОБА_1 грошового стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 152 -1 КУпАП, складену інспектором з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Онищенко В.В., стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 9 999 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6600 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13 липня 2023 року інспектором з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Онищенко В.В., було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ІД№01226952, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 152-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300,00 гривень. Представник позивача зазначає, що постанова є безпідставною, протиправною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також при неповному з`ясуванні обставин справи, тому підлягає скасуванню. 13.07.2023 року, припаркувавши свій автомобіль у паркувальній зоні ОСОБА_1 здійснив оплату паркувального місця за годину на період часу з 11:26 до 12:26, підтвердженням оплати є квитанція, повернувшись позивач побачив постанову про стягнення з нього на користь інспекції у розмірі 300 грн. за нібито не оплачене паркування. Згідно постанови ІД01226952, дата та час її складання 13.07.2023 року об 11:46, тобто в оплачений ОСОБА_2 період. Отже, зміст оскаржуваної постанови не відповідає реальним подіям подія адміністративного правопорушення фактично відсутня.
Крім цього, винними діями відповідача позивачу також завдано і моральну шкоду, яка виражається у наступному: він боїться знов отримати неправомірну постанову за нібито скоєння адміністративного правопорушення, зазначає, що це вже не перша неправомірна постанова яка була хибно складена на позивача та яку він вже оскаржує у судовому порядку, багаторазові судові засідання дуже негативно впливають на його репутацію. Крім того, його довіритель змушений захищати свої права та відстоювати свої інтереси у судовому порядку, доводити свою невинуватість у скоєному нібито адміністративному правопорушенню, а через те, що позивач не фахівець в галузі права, він був змушений звернутися за допомогою до адвоката та витратити свої власні кошти на правничу допомогу. ОСОБА_1 є вимушеним переселенцем та мешкає у вкрай скрутному становищі, коштів постійно не вистачає, він змушений був позичати у друзів та знайомих, це також вплинуло на його репутацію. Моральна шкода, що виразилася у формі: психологічних страждань, які позивач відчував та досі відчуває протягом тривалого часу, у душевних стражданнях, які позивач переніс через наклеп на порядну та законослухняну людину, яка завжди сплачує все вчасно та не порушує закон, дії інспектора призвели до того що зараз позивачу треба доводити свою правоту тільки через суд. В зв`язку з хибно складеною інспектором постановою, позивачу дуже важко зараз пересуватися містом. З`явилися параноїдальні думки щодо переслідування ОСОБА_1 інспекторами з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради та іншими представниками правоохоронних органів, їздити на автомобілі неможливо через страх паркування містом, керування автомобілем викликає панічні атаки. Через постійні переживання позивача в нього порушився сон, ОСОБА_1 не може думати ні про що, крім неправомірно виписаного на нього штрафу, він змушений приймати заспокійливі препарати, які мають багато побічних та негативних для здоров`я наслідків: це сонливість, втрата уваги та сповільнена реакція, крім того він і так був знервований через окупацію яку він пережив у своєму рідному місці, та зараз має статус ВПО, погіршились стосунки з близькими людьми. З урахуванням викладених обставин, заподіяну ОСОБА_1 неправомірними діями відповідача моральну шкоду він оцінює в розмірі 9 999 гривень.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2023 року зазначена справа передана в провадження судді Кудрявцевої Т.О.
Ухвалою суду від 18.08.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Представник відповідача та третя особа, правом на надання відзиву не скористались, поважних причин його неподання не повідомили, тому на підставі ч.6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 інспектором з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Онищенко В.В. була складена Постанова ІД01226952 від 13.07.2023 року, якою він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 152 -1 КУпАП.
Постановою заступника начальника відділу контролю за стоянкою і зупинкою Денисюк В.В. від 22.09.2023 року оскаржувана позивачем у даному позові постанова ІД01226952 по справі про адміністративне правопорушення, винесена інспектором з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Онищенко В.В. стосовно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 300 грн. (триста гривень), відповідно до п. 3 ч. 1. ст. 293 КУпАП - скасована, а справа про адміністративне правопорушення закрита.
Зважаючи на викладене, ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.10.2023 року провадження у справі в частині скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення було закрито.
Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у сумі 9 999 гривень, то суд зазначає наступне.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Приписами ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.
Аналізуючи наведені положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити, в чому конкретно виявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок із протиправними діями відповідача.
Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 04.12.2019 у справі № 818/1396/17; від 13.02.2020 у справі № 815/208/17; від 16.07.2020 у справі № 882/3180/15.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, в якій зокрема зазначається, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Враховуючи те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також підтвердження причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і завданням позивачеві від цього моральної шкоди, вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній зокрема у постановах від 21.02.2020 у справах №№ 363/3520/16-а та 628/3028/16-а.
Суд зазначає, що факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності сам по собі є достатньою справедливою сатисфакцією (моральною компенсацією) позивачу за вжиті заходи для оскарження постанови. При цьому реалізація позивачем свого права на оскарження постанови не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. В даному випадку суд також бере до уваги, що судом не встановлено, чи дійсно позивач вчинив чи не вчинив адміністративне правопорушення, а лише встановлено, що відповідачами не доведено факт вчинення позивачем правопорушення, що також впливає на вирішення питання про відшкодування моральної шкоди.
На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в сумі 9 999 гривень.
Стосовно витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Так, за приписами ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.».
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною заявника надано суду письмові докази, а саме: угоду про надання правової допомоги адвокатом від 26.06.2023 року, укладену між адвокатом Семеновим Є.С. та Казбіновим Е.Ч., акт приймання наданих послуг за угодою від 18.07.2023 року; додаток до угоди від 21.07.2023 року, відповідно до якого сума призначеного гонорару 6 600 грн.
Відповідно до постанови ВС від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц при обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вирішуючи питання повернення витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, суд враховує, що ухвалою суду від 02.10.2023 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в частині скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення було закрито, а також те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , тому вимоги про відшкодування правової допомоги задоволенню не підлягають.
Позивачем при поданні адміністративного позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. і ці витрати з урахуванням того, що у задоволенні адміністративного позову відмовлено, слід віднести за його рахунок.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 6-11, 77, 121-123, 143, 243-246, 250-251, 286, 293, 295 КАС України, суд, -
У задоволені позову ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, третя особа інспектор з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Онищенко Володимир Володимирович, про стягнення моральної шкоди - відмовити.
Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом десяти днів зо дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили протягом десяти днів із дня його проголошення, або десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Т.О. Кудрявцева