Справа № 420/1536/23
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2024-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1536/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Дробченко К.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_4), про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_4), про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1, які полягають у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена одноразова грошова допомога при звільненні та грошову компенсацію за невикористані 118 діб щорічної основної відпустки та за невикористані 112 діб щорічної додаткової відпустки передбаченої для учасників бойових дій, сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 та індексації;

зобов`язати Військово-медичний клінічний центр Південного регіону провести перерахунок та доплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні та грошову компенсацію за невикористаних 118 діб щорічної основної відпустки та за невикористаних 112 діб щорічної додаткової відпустки передбаченої для учасників бойових дій, обчисливши їх розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 та індексації.

Ухвалою суду від 31.01.2023 року відкрито провадження у справі.

10.03.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

13.09.2023 року ухвалою суду прийнято справу до свого провадження, розгляд справи розпочато спочатку.

03.01.2024 року від представника позивача надійшла заява про долучення матеріалів до справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не враховано в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога при звільненні та грошова компенсація за невикористаних 118 діб щорічної основної відпустки та за невикористаних 112 діб щорічної додаткової відпустки, передбаченої для учасників бойових дій, суми належної Позивачу індексації. Вважаючи таку бездіяльність відповідачів протиправною, позивач звернувся до суду.

10 березня 2023 року до суду надійшов відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (накази командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.03.2022 № 40 про зарахування до списків та від 21.09.2022 № 205 про звільнення та виключення 31 списків частини), розрахований при звільненні у повному обсязі, зазначає, що вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1. ч.1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 . Одеському окружному адміністративному суду.

Дослідивши адміністративний позов, відзив, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 , начальник групи медичного постачання (пересувної), звільнений наказом від 24.08.2022 року № 109 з військової служби у відставку. З 21 вересня 2022 року виключений зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення, військову службу проходив у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд зазначає, що згідно з Єдиним державний реєстром судових рішень в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа № 420/2716/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому позивач просив суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислено одноразову грошову допомогу при звільненні та грошову компенсацію за невикористані 118 діб щорічної основної відпустки та за невикористані 112 діб щорічної додаткової відпустки передбаченої для учасників бойових дій, сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 та індексації;

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 перерахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні та грошову компенсацію за невикористаних 118 діб щорічної основної відпустки та за невикористаних 112 діб щорічної додаткової відпустки передбаченої для учасників бойових дій, обчисливши їх розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 та індексації, скласти, оформити належним чином та надати до ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості для оплати;

3. Зобов`язати Військово-медичний клінічний центр Південного регіону на підставі наданих військовою частиною НОМЕР_3 відомостей доплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні та грошову компенсацію за невикористаних 118 діб щорічної основної відпустки та за невикористаних 112 діб щорічної додаткової відпустки передбаченої для учасників бойових дій, обчисливши їх розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 та індексації.

Суд наголошує, що позивач заявляв аналогічні позовні вимоги у справі, що розглядається та у справі № 420/2716/23, проте додав позовну вимогу про визнання протиправними дій відповідача.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 року №420/2716/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково:

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислено одноразову грошову допомогу при звільненні та грошову компенсацію за невикористані 118 діб щорічної основної відпустки та за невикористані 112 діб щорічної додаткової відпустки, сум індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 перерахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні та грошову компенсацію за невикористані 118 діб щорічної основної відпустки та за невикористані 112 діб щорічної додаткової відпустки з урахуванням сум грошової індексації та надати до ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідні відомості для здійснення оплати.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вказане рішення суду набрало законної сили 17.07.2023 за наслідками його перегляду П`ятим апеляційним адміністративним судом.

Судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи № 420/2716/23 встановлено:

«Вважаючи, що військова частина протиправно не включила до розрахунку одноразово грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки суми індексації та додаткової винагороди, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, тобто є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення, а тому має бути врахована у складі грошового забезпечення позивача для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-XII), у частині першій статті 9 якого закріплено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною третю статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною першою статті 15 Закону №2011-ХІІ визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Так, частиною третьою статті 43 Закон України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон №2262-ХІІ) визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вже зазначалося вище, статтею 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі Закон №1282-ХІІ).

Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону №2011-ХІІ містить відсилочну норму, колегія суддів дійшла висновку, про те що незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону №2262-ХІІ та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, зокрема Закону №2011-ХІІ, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону №2017-ІІІ, Закону №1282-ХІІ, та Порядку №1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №638/9697/17, від 30 грудня 2020 року у справі №359/8843/16-а, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що індексація є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні, є правильним і обґрунтованим.

Тому суд правомірно зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби та компенсацію невикористаної основної та додаткової відпустки з включенням індексації грошового забезпечення.»

При цьому суд при розгляді справи № 420/1536/23 наголошує про неможливість прийняття рішення по суті справи, яке б надавало можливість для подвійного одержання відповідних виплат з боку позивача.

Окрім того, представником позивача 03.01.2024 року подано через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду заяву, згідно якої представник вказує, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі № 420/2716/23 виплачено кошти у сумі 33359,04 грн, як врахування індесації грошового забезпечення при перерахунку вихідної допомоги, відтак відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо не включення до складу грошового забезпечення невикористаної відпустки.

Як було встановлено судом та наголошувалось і позивачем, і відповідачем позивач військову службу проходив у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відтак, у належний і допустимий способі захисту позивач скористався при розгляді справи № 420/2716/23.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_4), про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії вимог відмовити повністю

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Тарасишина О.М.

.