Справа № 300/5427/23
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" січня 2024 р. справа № 300/5427/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання повторно розглянути матеріали подані щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України (надалі по тексту також - відповідач, МВС України) про визнання дій протиправними та зобов`язання повторно розглянути матеріали подані щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 за №850 (надалі по тексту також Порядок №850), допустив бездіяльність щодо не розгляду матеріалів про призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, який отримав захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, особі з інвалідністю 1 (першої "Б") групи, з відсотком втрати працездатності - 90%.
За твердженням ОСОБА_1 він звертався до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України з позовними вимогами про визнання дій протиправними та зобов`язання призначити і виплачувати одноразову грошову допомогу як особі, яка отримала захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, інваліду 1 (першої "Б") групи, з відсотком втрати працездатності 90% у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 1 групи відповідно до Порядку №850. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №300/3096/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2022, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, відмовлено.
Надалі, рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 за №№1-р(II)/2022, справа №3-192/2020(465/20) у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 статті 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (справа про посилений соціальний захист військовослужбовців), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-XII зі змінами.
Визнання коментованим рішенням Конституційного Суду України пункту 4 статті 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" неконституційним стало підставою для звернення ОСОБА_1 із заявою про перегляд судового рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 за №300/3096/21 за виключними обставинами. Ухвалою суду від 08.08.2022, яка за наслідками апеляційного та касаційного оскарження набрала законної сили, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами судового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.
Згідно аргументів позивача, Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850. Тобто, заявлена норма цього Порядку не позбавляє права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини 6 статті 23 Закону України "Про міліцію", що не суперечить приписам Порядку №850, а відмова відповідача у повторному не розгляді матеріалів, щодо призначення одноразової грошової допомоги, ідентичних попереднім, що випливає з попереднього висновку від 06.05.2021, на який посилається відповідач та повернення таких без прийнятого рішення є протиправною.
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 18.08.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами (а.с.77).
На виконання вимог ухвали суду від 18.08.2023, представник відповідача 05.09.2023 подав до суду витребувані докази на підтвердження обставин справи (а.с.81-89).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 11.09.2023 за №12/6-1324, який надійшов на поштову адресу суду із відповідними доказами 18.09.2023 (а.с.90-99, 100-106). Відповідач не погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що, за результатами попереднього розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у Міністерстві внутрішніх справ України 06.05.2021 було затверджено висновок про відмову в призначенні останньому одноразової грошової допомоги згідно з Порядком №850. Не погодившись із рішенням про відмову у призначенні допомоги, ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №300/3096/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2022, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій. Також ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.08.2022, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2022, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами судового рішення в справі за його позовом до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій відмовлено, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №300/3096/21 залишено в силі. Таким чином питання призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 вже було розглянуто та прийнято обґрунтоване, законне рішення. В той же час, відповідач зауважив, що безпідставний перегляд матеріалів, по яким вже прийняте рішення, діючим законодавством не передбачено.
Крім того, за доводами відповідача, визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункту 4 статті 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зі змінами відповідно до рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 06.04.2022 за №1-р(ІІ)/2022 по справі №3- 192/2020(465/20) жодним чином не впливає на правовідносини, що виникли у ОСОБА_1 з МВС України, оскільки останній проходив службу в органах внутрішніх справ та відповідно до наказу №54 звільнений зі служби за віком з посади начальника тиру навчально-допоміжного персоналу Прикарпатської філії Національної академії внутрішніх справ України. Тобто позивач не відносився до категорії військовослужбовців, в розумінні Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Також відповідач звернув увагу на те, що, виплату одноразової грошової допомоги при повторних оглядах МСЕК обмежено законодавцем терміном 2 роки. Позивачу за результатами первинного обстеження МСЕК від 01.04.2013 встановлено II групу інвалідності. За результатами повторного обстеження МСЕК №842962 від 18.03.2020 позивачу встановлено І групу інвалідності з 19.02.2020. Оскільки після первинного огляду МСЕК (2013 рік) до повторного огляду МСЕК (2020 рік) пройшло більше 2 років, тому правових підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850 від 21.10.2015, немає.
З огляду на вказане, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Позивач, в свою чергу, направив на поштову адресу суду відповідь на відзив від 19.09.2023, реєстрацію якого в канцелярії суду здійснено 21.09.2023. Зокрема, позивач вкотре наголосив, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи, оскільки рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 за №1-р(ІІ)/2022, справа №3-192/2020(465/20), поширюється тільки на ті правовідносини, які настали після його прийняття. Тобто особа звернулася після 06.04.2022. Разом з цим, саме на відповідача покладено обов`язок прийняти рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги, а у спірному випадку не прийнято жодного з рішень.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позов і відповідь на відзив, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 в період з 17.05.1983 по 31.10.2002 проходив службу в органах внутрішніх справ та відповідно до наказу №54 звільнений зі служби за віком з посади начальника тиру навчально-допоміжного персоналу Прикарпатської філії Національної академії внутрішніх справ України (а.с.29).
Згідно експертного висновку №07 від 17.07.2008 позивачу встановлено причинний зв`язок "захворювання пов`язане із виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" (а.с.32).
30.07.2008 року ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності по захворюванню, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС (а.с.33).
В подальшому, за результатами огляду МСЕК 24.04.2013 року позивачу встановлено II групу інвалідності і 70% втрати працездатності пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС (а.с.34).
Згідно експертного висновку №08 від 22.05.2013 позивачу встановлено причинний зв`язок "захворювання пов`язане із виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" (а.с.36).
18.03.2020 на підставі акта огляду МСЕК в результаті повторного огляду позивачу встановлено 90% втрати працездатності та встановлено I групу інвалідності по захворюванню, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС (а.с.38-39).
Попередньо 07.08.2020, ОСОБА_1 звернувся до голови Ліквідаційної комісії УМВС в Івано-Франківській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманою інвалідністю від захворювання, пов`язаного із виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Листом №451/05/29-2020 від 25.08.2020 Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області відмовила ОСОБА_1 у виплаті такої одноразової грошової допомоги.
На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 у справі №300/2264/20 Ліквідаційною комісією УМВС України в Івано-Франківській області листом направлено Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України матеріали для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , в тому числі й висновок ЛК УМВС України в Івано-Франківській області.
За результатами опрацювання матеріалів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України прийнято рішення про відмову у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, що за умовами пункту 4 Порядку №850, не дає ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі та 06.05.2021 року затверджено відповідний висновок.
Коментовані обставини, поряд із нижче описаними, встановлені рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №300/3096/21, яке за наслідками апеляційного оскарження набрало законної сили 22.02.2022.
В силу вимог частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 за №300/3096/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2022, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.
В подальшому , рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 за №1-р(II)/2022, справа №3-192/2020(465/20), у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 статті 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (справа про посилений соціальний захист військовослужбовців), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-XII зі змінами.
Визнання таким рішенням Конституційного Суду України неконституційним пункту 4 статті 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" стало підставою для звернення ОСОБА_1 із заявою про перегляд судового рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 за № 300/3096/21 за виключними обставинами.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі №300/3096/21, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2022, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами судового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій відмовлено, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №300/3096/21 залишено в силі.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.02.2023 у справі №300/3096/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2022 про відмову у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами судового рішення у справі №300/3096/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, залишено без задоволення.
Позивач, вкотре 18.04.2023 звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС в Івано-Франківській області із заявою від 14.04.2023, в якій просив повторно направити до Міністерства внутрішніх справ України документи ОСОБА_1 з висновком щодо виплати одноразової грошової допомоги для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги, як особі, яка отримала захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, інваліду 1 (першої) групи, з відсотком втрати працездатності 90%, відповідно до пункту 8 Порядку №850, в зв`язку із втратою чинності пункту 4 статті 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", згідно рішення Конституційного Суду України від 06.04.2023 за №1-р(ІІ)/2022 в аналогічній справі.
Про вказану обставину голова Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області листом від 03.07.2023 за №514/108/05/29.2023 повідомив позивача (а.с.69-70).
ОСОБА_3 , вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду матеріалів про призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, який отримав захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, особі з інвалідністю 1 (першої "Б") групи, з відсотком втрати працездатності - 90%, звернувся в суд з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз зазначеної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
На час звернення позивача за отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону №565-XII та Порядку №850 (набрав чинності з 31.10.2015) пунктом 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.07.2015 за №580-VIII "Про Національну поліцію" (надалі по тексту також - Закон №580-VIII) визнано таким, що повністю втратив чинність Закон №565-XII.
Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №580-VIII.
До набрання чинності Законом №580-VIII, тобто до 07.11.2015, право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону №565-ХІІ та Порядком №850, відповідно.
Відповідно до частини 6 статті 23 Закону №565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На реалізацію вимог статті 23 Закону №565-XII Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.10.2015 за №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", якою затвердив Порядок №850, що визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (надалі по тексту також - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Відповідно до пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 також визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Перелік документів, які необхідно подати працівнику міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, визначений у пункті 7 вказаного Порядку.
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС України в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (пункт 8 Порядку №850).
Згідно із пунктом 9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, або до уповноваженої установи МВС для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
За правилами пункту 10 Порядку №850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС України рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС України.
При цьому, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (надалі по тексту також - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції щодо процедури, умов, розмірів, а також строків, визначає Порядок №850.
Разом з цим, відповідно до пункту 4 Порядку №850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Суд зазначає, що за своєю суттю одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, гарантованою державою у зв`язку із, зокрема, встановленням інвалідності працівникові міліції, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.
При цьому, суд звертає увагу на те, що право на отримання грошової допомоги та право отримання допомоги в більшому розмірі (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) у зв`язку із виникненням обставин, з якими законодавець пов`язує збільшення її розміру, є різними правовими поняттями.
Отже, процедура перегляду розміру вже призначеної та виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною обставин, наданням нових документів, передбачає виплату лише різниці між виплаченою та нарахованою сумою у зв`язку із встановленням згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності під час повторного огляду. Визначення у такій процедурі строків є важливим для правового регулювання таких відносин, оскільки за загальним правилом суб`єктивні права та юридичні обов`язки їхніх учасників виникають, розвиваються та припиняються у певний час. Строки дисциплінують учасників правових відносин, забезпечують чіткість і визначеність у правах та обов`язках суб`єктів.
До того ж, суд звертає увагу на те, що положеннями статті 23 Закону №565-XII, які втратили чинність із набранням чинності Законом №580-VII, не було передбачено права працівника органів внутрішніх справ на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку із підвищенням групи чи визначенням іншої причини інвалідності або збільшенням відсотку втрати працездатності під час повторного огляду МСЕК.
Такий механізм визначений лише Порядком №850, пункт 4 якого визначає умови, коли здійснюється виплата допомоги та передбачає дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.
Отже, на думку суду, оскільки положення Закону №565-XII втратили чинність, а за колишніми працівниками міліції зберіглося лише право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, зокрема у зв`язку із встановленням інвалідності за певних обставин, яке може бути реалізовано через механізм, визначений Порядком №850, то до відносин, які виникли у цій справі слід застосувати строк, обмежений положеннями пункту 4 вказаного Порядку двома роками, який обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.
При цьому, вказані положення пункту 4 Порядку №850 встановлюють обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Як слідує з матеріалів справи, за результатами огляду МСЕК 24.04.2013 позивачу встановлено II групу інвалідності і 70% втрати працездатності (а.с.34, 35).
В подальшому, 18.03.2020 на підставі акта огляду МСЕК в результаті повторного огляду позивачу встановлено 90% втрати працездатності та встановлено I групу інвалідності (а.с.38, 39).
З урахуванням наведеного, суд звертає увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено І групу інвалідності, відбувся 18.03.2020, а первинно ІІ групу інвалідності встановлено 01.04.2013. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Суд зазначає, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 22.10.2020 у справі №711/1837/18 відступив від висновку, викладеного у постанові від 13.02.2018 у справі №808/1866/16 та інших постановах, у яких містився висновок про те, що пункт 4 Порядку №850 не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності та сформував такі правові висновки:
"(1) із втратою чинності з 07.11.2015 Законом №565-XII право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції зберіглось відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VII і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком №850;
(2) Закон №565-XII, що діяв до набрання чинності Законом №580-VII, так само як і Закон №580-VII не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;
(3) положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку №850;
(4) передбачені пунктом 4 Порядку №850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31.10.2015 - з дня набрання чинності вказаним Порядком;
(5) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31.10.2015 чи після.".
Суд вважає застосовними наведені вище правові висновки Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду до спірних відносин, які виникли у справі, яка розглядається.
За таких обставин, суд вказує на відсутність правових підстав для призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення I групи інвалідності.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Так, рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 за №1-р(ІІ)/2022 положення пункту 4 статті 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який передбачав обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, визнано такими, що не відповідають Конституції України.
Таким чином, щодо зазначеної категорії осіб з 06.04.2022 змінилося правове регулювання щодо визначення права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
При цьому, у правовідносинах що стосуються виплати працівникам органів внутрішніх справ одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності норми Порядку №850 на момент виникнення спірних правовідносин були чинними, не скасовувалися та на предмет відповідності Конституції України не оцінювалися, а відтак підлягали застосуванню відповідачем при вирішення питання щодо наявності права на призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням І групи інвалідності за результатами повторного огляду медико-соціальною експертної комісією.
З даного приводу суд відзначає, що згідно з пунктом 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби, а в разі припинення відповідного органу внутрішніх справ як юридичної особи - до уповноваженої установи МВС такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Пункт 8, 9 Порядку №850 передбачає, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, або керівник уповноваженої установи МВС, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, або до уповноваженої установи МВС для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Отже, Порядком №850 чітко встановлено обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги, яке приймає саме Міністерство внутрішніх справ України.
Матеріали повернуто на адресу Ліквідаційній комісії УМВС України в Івано-Франківській області на доопрацювання.
Відповідно до пункту 14 Порядку №850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття Міністерством внутрішніх справ рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ (пункт 10 Порядку №850).
З системного аналізу вищенаведених норм, суд зазначає, що передумовою отримання особою одноразової грошової допомоги, є звернення до уповноваженого органу, в цьому випадку Головне управління МВС України в Івано-Франківській області із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок щодо виплати грошової допомоги, який направляється МВС для прийняття відповідного рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги.
Тобто, на Головне управління МВС України в Івано-Франківській області покладено обов`язок направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок та документи для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначені одноразової грошової допомоги, а до компетенції Міністерства внутрішніх справ України віднесено прийняття відповідного рішення.
Таким чином, компетентним органом з прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, є Міністерство внутрішніх справ України, яким питання щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у встановленому законодавцем порядку не вирішувалося.
Верховний Суд у Постанові від 30.01.2018 (справа №822/1579/17) вказав, що після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги.
Відтак спосіб, у який МВС України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням позивачеві І групи інвалідності, Законом України "Про міліцію" та Порядком №850 не передбачені, а тому позов підлягає до часткового задоволення шляхом визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення документів про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням І групи інвалідності, без прийняття відповідного рішення та зобов`язання відповідача повторно розглянути документи про призначення позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та в порядку, визначеному пунктом 9 Порядку №850 та прийняти рішення.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.
Щодо розподілу судових витрат суд відзначає, що позивач на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи (а.с.66-68.)
Зважаючи на не понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів оплати сторонами інших судових витрат у справі, керуючись статтею 139 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстави для розподілу судових витрат у справі.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 134, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення документів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням І групи інвалідності, без прийняття рішення відповідно до пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 за №850.
Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути документи, подані із заявою від 14.04.2023, про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" в порядку, визначеному пунктом 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 за №850, та прийняти рішення.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України (ідентифікаційний код юридичної особи 00032684), вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, Київська область, 01601.

Суддя Чуприна О.В.