Справа № 200/5895/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2024 року Справа№200/5895/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 , до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 01.09.2023 №61 та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 01.09.2023 №61 та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач 1) та отримує пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ. Позивач зазначила, що відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Керуючись своїм правом та досягнувши 60-річного віку, 28.08.2023 вона звернулася (через портал електронних послуг) до відповідача 1 із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки. Позивач зауважила, що за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач 2) розглянув її заяву та прийняв рішення від 01.09.2023 № 61 про відмову в призначені пенсії за віком, оскільки позивачу вже була призначена пенсія за віком відповідно до Закону № 796-ХІІ. Позивач вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим усупереч положенням чинного законодавства, а тому її права підлягають захисту в судовому порядку, внаслідок чого нею подається цей позов до суду.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач 2) надав відзив на позовну заяву в якому зазначив наступне, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві і отримує пенсію за віком відповідно Закону №1058-ІV з 04.07.2011 року. Відповідач 2 зазначив, що 28 серпня 2023 року позивач звернулася до відповідача 1 із заявою № 12616 про перерахунок пенсії відповідно до частини 4 статті 42 Закону №1058-ІV. Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі визначено, що розгляд заяви позивача здійснюється відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, надання житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та 01 вересня 2023 року за результатами розгляду заяви позивача Головним управлінням прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії № 61. Відповідач 2 вважає, що рішення про відмову в перерахунку пенсії прийнято правомірно враховуючи, що під час дослідження наданих документів та пенсійної справи позивача встановлено, що 22.05.2022 був проведений масовий перерахунок відповідно до частини 4 статті 42 Закону № 1058. Позивачу здійснено перерахунок пенсії по стажу відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 42 Закону № 1058, стаж зараховано по 28.02.2022. Оскільки після попереднього перерахунку по пенсійній справі позивача минуло менше двох років, у ОСОБА_1 відсутнє право на перерахунок призначеної пенсії на підставі частини 4 статті 42 Закону № 1058. Відповідач 2 просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, було надано відзив на позовну заяву, в якому було зазначено аналогічну інформацію, що й відповідачем 2 у своєму відзиві. Відповідач 1 просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 06.11.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Про відкриття провадження у справі, сторони були належним чином повідомлені, відповідно до наявності у представника позивача адвоката Хомича І.О., Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області реєстрації кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка, де в графі «доставлено» зазначена дата 06.11.2023.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Відповідно до наявного в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_2 виданого Міським відділом №1 Білоцерківського МУРУ МВС України в Київській області від 27.10.1998 є громадянкою України. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії пенсійного посвідчення виданого Пенсійним фондом України від 02.02.2022 Серія НОМЕР_3 позивач є отримувачем пенсії за віком та має 2 групу інвалідності (загальне захворювання).

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, позивач перебуває на обліку у Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві як отримувач пенсії за віком з 04.07.2011 відповідно до Закону України №1058-ІV із зменшенням віку передбаченого ст.55 Закону України №796-ХІІ.

Позивач звернувся із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший від 28 серпня 2023 року до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, зазначивши в заяві прошу призначити мені пенсію за віком з дати подання цієї заяви та прошу під час призначення мені пенсії за віком застосувати показник середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було розглянуто заяву позивача від 28.08.2023 за принципом екстериторіальності та 01.09.2023 було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії від 01.09.2023 №61.

В вищенаведеному рішенні відповідача 2 було зазначено наступне, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка проживає в АДРЕСА_2 та перебуває на обліку і отримує пенсію за віком, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) з 04.07.2011 року. 28.08.2023 заявниця звернулась із заявою №12616 щодо перерахунку пенсії відповідно до ч.4 ст.42 ЗУ №1058-ІV. Відповідно до ч.4 ст.42 Закону України №1058-ІV передбачено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжує працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. У разі, якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менше як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію. В ході аналізу наданих документів та пенсійної справи гр. ОСОБА_1 встановлено, що 22.05.2022 року був проведений масовий перерахунок відповідно до ч.4 ст.42 ЗУ №1058-ІV та було зроблено перерахунок пенсії по стажу відповідно до абз.3 ч.4 ст.42 згідно до Закону України №1058-ІV та стаж був зарахований по 28.02.2022 рік. Оскільки у гр. ОСОБА_1 не пройшло два роки після попереднього перерахунку, тому відсутнє право на перерахунок пенсії відповідно до ч.4 ст.42 ЗУ №1058-ІV. Прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до ч.4 ст.42 ЗУ №1058-ІV.

Вищенаведене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не заперечується сторонами по справі, про що свідчать позовна заява, відзиви на адміністративний позов та спірне рішення про відмову у проведенні перерахунку.

Отже спірним питанням в даній справі є відмова відповідача 2 щодо переведення, перерахунку та виплати пенсії позивачу за віком відповідно до Закону України №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно з ст. 1, п. 5 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за «принципом рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Право на отримання пенсій мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.

Судом встановлено, що позивачу було призначено пенсію за віком у 2011 році відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, зі зниженням пенсійного віку відповідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ.

Відповідно до приписів ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ, якими передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Призначена пенсія позивачу обліковувалася за шифром 150 та яку вона отримувала до 10.11.2017, що підтверджується наявними в матеріалах справи наступними копіями: заява про призначення пенсії від 26.09.2011; протокол №3286 від 22.11.2011; атестат №3420 від 05.12.2014; розпорядження від 23.12.2014 року.

Як встановлено судом, позивач звернулася від 10.11.2017 до ПФУ м. Києва із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч.4 ст.42 ЗУ №1058-ІV та позивачу було перераховано пенсію з цієї дати, шифр пенсії вже був зазначений 101.

Вищенаведене підтверджується наявними в матеріалах справи наступними доказами: заява позивача від 10.11.2017; розпорядження №308661 від 19.12.2017; рішенням 61 від 03.09.2018 де зазначено умови призначення - ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; рішення про перерахунок пенсії від 23.02.2019; рішення про перерахунок пенсії від 27.03.2020; рішення про перерахунок пенсії від 23.04.2020; рішення про перерахунок пенсії від 23.02.2021; рішення про перерахунок пенсії від 28.12.2021; рішення про перерахунок пенсії від 22.02.2022; рішенням про перерахунок пенсії від 23.05.2022; рішенням про перерахунок пенсії від 26.02.2023.

Тобто підсумовуючи вищенаведене, суд зауважує, що після призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ №1058-ІV із зменшенням пенсійного віку відповідно до ЗУ №796-ХІІ у 2011 році позивач продовжила працювати, та відповідачем неодноразово було проведено відповідний перерахунок її пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Суд зауважує, що позивачем подавалася заява не про перерахунок її пенсії, як про це зазначає Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у своєму прийнятому рішенні про відмову у перерахунку пенсії від 01.09.2023 відповідно до ч.4 ст.42 ЗУ №1058-ІV, а про переведення її з одного виду на інший вид пенсії, про що вона й зазначає «Прошу призначити мені пенсію за віком з дати подання цієї заяви та прошу під час призначення мені пенсії за віком застосувати показник середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV».

Суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами.

Враховуючи, що відповідачем 2 було розглянуто заяву позивача як про перерахунок пенсії, що передбачено ч.4 ст.42 ЗУ №1058-ІV та зазначено підстави відмови, що стосуються цього перерахунку пенсії, в той час як відповідачем 2 зовсім не було надано оцінку та не було зазначено зовсім у спірному рішенні стосовно переведення (призначення) позивачу пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ч.3 ст.45 ЗУ №1058-ІV, таким чином рішення відповідача 2 від 01.09.2023 №61 про відмову в переведенні пенсії з одного виду на інший, прийнято не на підставі Конституції та законодавства України, а отже дане рішення слід визнати протиправним та як наслідок скасувати.

Щодо позовної вимоги позивача визнати протиправним та скасування рішення відповідача 2 від 01.09.2023 стосовно відмови позивачу в призначенні та виплаті пенсії за віком відповідно до ЗУ №1058-ІV, а саме в частині із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, а також зобов`язання відповідача 1 здійснити призначення та виплату пенсії позивачу за віком відповідно до ЗУ №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 КАС України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

З матеріалів справи слідує, що предметом оскарження до суду є рішення відповідача 2 від 01.09.2023 року, яким було надано оцінку заяві позивача від 28.08.2023 саме у перерахунку пенсії відповідно до ч.4 ст.42 ЗУ №1058-ІV, в той час, як судом було встановлено, що позивачем була надана заява стосовно переведення її на отримання з одного виду пенсії на інший, яке передбачене ч.3 ст.45 ЗУ №1058-ІV.

Суд зазначає, що жодних спорів з приводу не переведення та не виплаті пенсії за віком відповідно до ЗУ №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки між позивачем та відповідачами не було враховуючи спірне рішення, таким чином вищенаведені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вказані питання не були предметом оскаржуваної відмови відповідача 2 так само, як і відповідача 1.

Отже, суд вважає передчасними вищезазначені вимоги позивача в цій частині, враховуючи їх такими, що є заявленими на майбутнє, що не відповідає задачам та принципам адміністративного судочинства.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку визнати протиправним та як наслідок скасувати рішення №61 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.09.2023 щодо відмови позивачу у переведенні пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви від 28.08.2023 та зобов`язати відповідача 2 повторно розглянути заяву позивача від 28.08.2023 про переведення з одного виду на інший вид пенсії передбаченого ч.3 ст.45 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивач є інвалідом 2 групи, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Враховуючи вищенаведене підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 32, 139, 243 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.16, ), до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ) про визнання протиправним та скасування рішення від 01.09.2023 №61 та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №61 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () від 01.09.2023 щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у переведенні пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви від 28.08.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 28.08.2023 про переведення з одного виду на інший вид пенсії передбаченого ч.3 ст.45 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до вимог чинного законодавства.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05 січня 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець