Справа № 300/8668/23
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2024-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2024 р. справа № 300/8668/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 18.12.2023 звернувся в суд з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі, також - відповідач, орган державної виконавчої служби), в якій просить:

- визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого документа №300/4583/23 від 09.11.2023 без прийняття до виконання;

- зобов`язати відповідача прийняти до виконання виконавчий документ №300/4583/23 та відкрити виконавче провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, з метою примусового виконання виконавчого листа №300/4583/23 виданого 09.11.2023 Івано-Франківським окружним адміністративним судом, звернувся до відповідача з відповідною заявою. Однак згідно з повідомленням від 24.11.2023 такий виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що виконавчий лист не відповідає вимогам пункту 6 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». На переконання представника позивача, такі дії відповідача є протиправними, оскільки Завідувач сектору архітектури та містобудування Сікора С.Я Богородчанської селищної ради використовує під час своєї діяльності код ЄДРПОУ Богородчанської селищної ради. За таких обставин, представник позивача просив визнати протиправними дії відповідача щодо повернення стягувачу виконавчого документа №300/4583/23 від 09.11.2023 без прийняття до виконання, зобов`язати відповідача прийняти до виконання такий виконавчий документ та відкрити виконавче провадження.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи на 04.01.2024 о 14:30 год, відповідно до особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с. 11-12).

Пунктом 5 резолютивної частини цієї ухвали витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії всіх письмових доказів, на підставі яких прийнято оскаржуване повідомлення.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який сформовано в системі «Електронний суд» 29.12.2023 (а.с. 21-23). У поданому відзиві представник органу державної виконавчої служби заперечив щодо задоволення позовних вимог. На підтвердження своєї позиції зазначив, що у виконавчому листі №300/4583/23 від 09.11.2023, виданому Івано-Франківським окружним адміністративним судом зазначено боржником Завідувача сектору архітектури та містобудування Богородчанської селищної ради Сікору Сергія Ярославовича, тобто фізичну особу, а ідентифікаційний код зазначено код юридичної особи Богородчанської селищної ради (), що є порушенням пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». У зазначеному випадку державний виконавець не може самостійно надавати оцінку того, що саме неправильно вказано у виконавчому листі: найменування боржника чи код ЄДРПОУ боржника. Враховуючи вищенаведене, 17.11.2023 державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. З огляду на викладене, державним виконавцем вчинено всі дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також до зазначеного відзиву представником відповідача долучено копії матеріалів з примусового виконання виконавчого листа від 09.11.2023 №300/4583/23 (зворотна сторона а.с. 26-29).

Представник позивача 03.01.2024 в системі «Електронний суд» сформував клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, згідно якого просив долучити до матеріалів справи докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на таку допомогу в розмірі 2500,00 грн (а.с. 31).

В судове засідання, призначене на 04.01.2024, уповноважені представники сторін не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду цієї справи повідомлялися завчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Згідно з частиною 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Частиною 9 статті 205 КАС України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, наявні всі процесуальні підстави розглянути адміністративну справу в письмовому провадженні. Потреби заслухати свідка чи експерта немає.

Розглянувши та дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов, письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив такі обставини.

За результатами розгляду адміністративної справи №300/4583/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Завідувача сектору архітектури та містобудування Богородчанської селищної ради Сікори Сергія Ярославовича про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії Івано-Франківським окружним адміністративним судом 22.09.2023 ухвалено рішення, яке набрало законної сили 24.10.2023 та яким позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Завідувача сектору архітектури та містобудування Богородчанської селищної ради Сікори Сергія Ярославовича щодо надання необгрунтованої відмови №А56966743 від 29.04.2023 у видачі ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:1469, яка знаходиться в селищі Богородчани з цільовим призначенням 03.07, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Зобов`язано Завідувача сектору архітектури та містобудування Богородчанської селищної ради Сікору Сергія Ярославовича (, вул.Шевченка, 66, с-ще Богородчани, Івано-Франківська область) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 17.04.2023 про надання містобудівних умов та обмежень на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:1469, яка знаходиться в селищі Богородчани з цільовим призначенням 03.07, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні. Вирішено питання про розподіл судових витрат (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113659548).

Івано-Франківський окружний адміністративний суд 09.11.2023 видав виконавчий лист №300/4583/23 (а.с. 8).

Боржником у виконавчому листі зазначено Завідувача сектору архітектури та містобудування Богородчанської селищної ради Сікору Сергія Ярославовича; ідентифікаційний код зазначено 04357035.

ОСОБА_1 20.11.2023 звернувся до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення немайнового характеру, до якої, серед іншого, долучив оригінал виконавчого листа №300/4583/23 від 09.11.2023 (а.с. 9).

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гулькою В.І., 24.11.2023 прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, згідно з яким відповідач повідомив, що виконавчий лист №300/4583/23 від 09.11.2023 виданий Івано-Франківським окружним адміністративним судом не відповідає вимогам пункту 6 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" оскільки боржником в даному виконавчому листі зазначено фізичну особу Сікору Сергія Ярославовича - Завідувача сектору архітектури та містобудування Богородчанської селищної ради, а ідентифікаційний код - код юридичної особи Богородчанської селищної ради (). Роз`яснено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження", стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами (а.с. 7).

Листом від 24.11.2023 №12396/03.1-25 відповідач повідомив ОСОБА_1 про прийняте повідомлення від 24.11.2023 (зворотна сторона а.с. 6).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо повернення без виконання виконавчого листа №300/4583/23 від 09.11.2023, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі, також - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Як вже зазначалося судом вище, підставою для повернення виконавчого листа №300/4583/23 від 09.11.2023 без прийняття до виконання стало те, що у цьому виконавчому листі боржником зазначено Завідувача сектору архітектури та містобудування Богородчанської селищної ради Сікору Сергія Ярославовича; ідентифікаційний код зазначено 04357035, який належить Богородчанській селищній раді. Наведене, на переконання відповідача, свідчить про невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону №1404-VIII. З цього приводу суд зазначає таке.

КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює владно-управлінські функції (суб`єкт владних повноважень).

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 4 КАС України, відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Суб`єктом владних повноважень в розумінні статті 4 КАС України є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, нормами КАС України передбачено, що відповідачами в адміністративній справі можуть витупати не лише органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, а й їх посадові чи службові особи.

При цьому, навіть у випадку коли відповідачем у справі є посадова чи службова особа органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, така особа діє не від власного імені та не у власних інтересах, а від імені відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, виконуючи свої посадові обов`язки.

У справі №300/4583/23, в якій видано виконавчий лист №300/4583/23 від 09.11.2023, відповідачем виступала посадова особа органу місцевого самоврядування, зокрема, Завідувач сектору архітектури та містобудування Богородчанської селищної ради Сікора Сергій Ярославович.

Розглядаючи адміністративну справу №300/4583/23, Івано-Франківський окружний адміністративний суд встановив, що позивач 17.03.2023 через Центр надання адміністративних послуг звернувся із заявою про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки площею 0,0398 га кадастровий номер :01:001:1469.

Завідувачем сектору архітектури та містобудування Богородчанської селищної ради Сікорою С.Я., листом від 30.03.2023 №А545105300, відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень на заяву позивача №576317 від 17.03.2023.

Тобто у справі №300/4583/23 між сторонами виник спір з приводу відмови Завідувача сектору архітектури та містобудування Богородчанської селищної ради Сікори С.Я. у видачі містобудівних умов та обмежень за заявою ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Отже, враховуючи, що боржником у виконавчому листі №300/4583/23 від 09.11.2023 виступає Завідувач сектору архітектури та містобудування Богородчанської селищної ради Сікора С.Я., який є посадовою особою органу місцевого самоврядування, на яку виконавчим листом покладено обов`язок щодо виконання рішення, Івано-Франківським окружним адміністративний судом цілком обґрунтовано зазначено у виконавчому листі код ЄДРПОУ Богородчанської селищної ради, структурним підрозділом якого є сектор архітектури та містобудування та посадовою особою якого є Сікора С.Я .

Оскільки відповідачем у справі №300/4583/23 визначено посадову особу, яка здійснює публічно-владні управлінські функції, у спірному виконавчому листі не міг бути зазначеним реєстраційний номер облікової картки платника податку Сікори С.Я. , який йому присвоєно як фізичній особі.

Також у такому виконавчому листі не міг бути визначений відповідачем сектор архітектури та містобудування Богородчанської селищної ради чи сама Богородчанська селищна рада, оскільки у справі №300/4583/23 позивач звернув позовні вимоги не до органу місцевого самоврядування чи його структурного підрозділу, а до його посадової особи.

Таким чином, висновки відповідача щодо невідповідності виконавчого листа №300/4583/23 від 09.11.2023 вимогам статті 4 Закону №1404-VIII є помилковими, а такий виконавчий лист безпідставно повернуто стягувачу без прийняття до виконання.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідне положення кореспондується зі статтями 14, 370 КАС України.

Обов`язковість судових рішень гарантується згідно з практикою Європейського суду з прав людини, а саме: рішенням у справі "Хорнсбі проти Греції" від 19.03.1997 в п.40-41 зазначено, що передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалось недіючим на шкоду одній із сторін.

Таким чином, суд дійшов висновку стосовно протиправності дій відповідача щодо повернення 24.11.2023 стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання виконавчого листа №300/4583/23, виданого 09.11.2023 Івано-Франківським окружним адміністративним судом.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що ефективним способом відновлення порушених протиправними діями відповідача прав позивача буде зобов`язання відповідача прийняти до виконання виконавчий лист №300/4583/23, виданий 09.11.2023 Івано-Франківським окружним адміністративним судом та відкрити виконавче провадження.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №0.0..1 від 15.12.2023 підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду з цим позовом у розмірі 860,00 грн.

Водночас суд звертає увагу, що з урахуванням підпункту 1 пункту 3 частини 2 та частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", сума судового збору, що підлягала сплаті ОСОБА_1 за подання до суду цієї позовної заяви, сформованої в електронному вигляді, становить 858,88 грн (2684,00 грн х 0,4 х 0,8).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Також позивач подав до суду клопотання від 03.01.2024 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якому просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн (а.с. 31).

Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з пунктом 1 частини 3 зазначеної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, їх розмір є розумним та обґрунтованим.

При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №280/1765/19 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 подав:

- договір про надання правничої допомоги від 18.10.2023, укладений між адвокатом Поповичем Миколою Михайловичем та клієнтом ОСОБА_1 (а.с. 32);

- квитанцію №0575484 від 15.12.2023 за формою №ПО-Д2, затвердженою наказом Укрсоюзсервіс від 29.09.1995 №8 про оплату послуги з оформлення позовної заяви вартістю 2500,00 грн.

Водночас, матеріалами справи не підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката в межах розгляду судом справи. Заявником не було надано акту прийому - передачі виконаних послуг в суді, в якому, зокрема, повинно бути зазначено, що адвокатом на підставі договору була надана правова допомога клієнту в межах замовлення на правову допомогу, а клієнтом підтверджено факт отримання наданих послуг у цій судовій справі.

Відповідно до пункту 4.2 поданого позивачем договору про надання правничої допомоги від 18.10.2023, підтвердженням виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором є підписаний сторонами акт про виконання наданих правничих послуг.

Однак позивачем на підтвердження дотримання вимог частини 4 статті 134 КАС України та пункту 4.2 договору про надання правничої допомоги від 18.10.2023 не надано підписаного сторонами акта про виконання наданих правничих послуг, подання якого є необхідною умовою для підтвердження факту надання правничих послуг та підставою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заявлена ОСОБА_1 сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн документально не підтверджена та не доведена.

Відтак за відсутності документального підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу, за результатами розгляду цієї справи підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача лише судовий збір у розмірі 858,88 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 250, 271, 272, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо повернення 24.11.2023 стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання виконавчого листа №300/4583/23, виданого 09.11.2023 Івано-Франківським окружним адміністративним судом.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до виконання виконавчий лист №300/4583/23, виданий 09.11.2023 Івано-Франківським окружним адміністративним судом та відкрити виконавче провадження.

Cтягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ - 43316386) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ;

відповідач - Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса: вул. Галицька, буд. 45, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 43316386.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.