Справа № 240/26758/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2024 року м. Житомир справа № 240/26758/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_2 ) звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Житомирській області), у якому просить:

- визнання протиправним та скасувати рішення №21 від 07.06.2023 ГУ ПФУ у Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язання ГУ ПФУ у Житомирській області призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» з 31.05.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII) має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Позивач 31.05.2023 звернулась до ГУ ПФУ Київській області із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Однак ГУ ПФУ у Житомирській області рішенням від 07.06.2023 №№21 відмовлено у призначенні пенсії виходячи з того, що позивач не проживала у зоні гарантованого добровільного відселення на 11.12.1987 по 26.07.1989 та з 07.12.1994 по 11.02.1997, а тому права на пенсію відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» немає.

Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки подала усі необхідні документи для призначення пенсії, в тому числі посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, свідоцтво про народження дитини НОМЕР_1 від 12.02.1988, довідки №10807 від 22.10.2019 та №2889 від 12.07.2023 про період проживання з 11.12.1987 по 11.02.1997 в зоні гарантованого добровільного відселення.

Позивач стверджує, що при наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи самостійно підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років. Вважає, що у неї є повне право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи».

З огляду на вказані підстави позивач просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Також 16.11.2023 представник відповідача подав клопотання про залучення у якості відповідача Головне управлінням Пенсійного фонду у Київській області. Клопотання обґрунтоване тим, що позивач звернулася саме до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області з заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою суду від 17.11.2023 клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про залучення співвідповідача задоволено. Залучено до участі у справі №240/26758/23 якості відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Київській області (далі - ГУ ПФ в Київській області, відповідач-2) строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються їх заперечення, копію відзиву одночасно надіслати іншим учасникам справи (докази чого надати суду).

Ухвала суду про залучення ГУ ПФ в Київській області у якості відповідача, 19.11.2023 була доставлена до електронного кабінету. Крім цього, судом продубльовано направлення ухвали через засоби поштового зв"язку, яке отримано адресатом 18.12.2023, що підтверджується відстеженням за штрихкодом Укрпошти - 744.

Відзив від відповідача -2 не надходив.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Київською обласною державною адміністрацією 12.05.2023 замість серія НОМЕР_3 .

Позивач 31.05.2023, тобто у віці 56 роки, звернулась до ГУ ПФУ в Київській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

ГУ ПФУ в Житомирській області, за принципом екстериторіальності, 07.06.2023 прийняло рішення №21 про відмову у призначенні пенсії. Підставою для відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку слугувала та обставина, що за наданими документами період проживання заявника у зоні гарантованого добровільного відселення становить 3 роки 5 місяців 4 днів, що дає право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 2 роки. Загальний страховий страж становить 32 роки 4 місяці 14 день. Відповідно до довідки №10807 від 22.10.19 не взято до уваги період проживання зоні гарантованого добровільного відселення з 11.12.1987 по 26.07.1989, та 07.12.1994 по 11.02.1997, оскільки в період з 04.01.1987 по 26.07.1989 особа працювала в м. Дніпропетровську, з 07.12.1994 по 31.03.1995, з 07.06.1995 по 27.08.1995 в м. Києві, що не відноситься до зони радіоактивного забруднення. Враховуючи не виконання умов позивачем статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» відмовлено в призначені пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон України №796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (дал і- Закон №1788-XII) визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі-Закон №1058-IV), якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

В пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі - Порядок №551), уточняється, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Як зазначено у пункті 11 Порядку №551, посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).

Отже, із системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а.

Як встановлено судом, у позивача наявне посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорія 3 серії НОМЕР_2 , виданим Київською обласною державною адміністрацією 12.05.2023 замість серія НОМЕР_3 .

Відтак, позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ для осіб, які постійно проживають та постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення, в тому числі і право на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Крім того, як слідує із матеріалів справи, факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення (у м. Овруч) підтверджується довідками виконавчого комітету Овруцької міської ради від 22.10.2019 №10807 та від 12.07.2023 №2880, відповідно до яких позивач проживала на території зони гарантованого добровільного відселення в період з 11.12.1987 по 11.02.1997. Підстава: будинкова книга.

ГУ ПФ в Житомирській області вказані в цій довідці періоди проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення повністю не були враховані, через суперечність такої інформації з інформацією, зазначеною в трудовій книжці позивача.

Перевіряючи правомірність таких дій відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до вищезазначених довідок виконавчого комітету Овруцької міської ради від 22.10.2019 №10807 та від 12.07.2023 №2880, позивач проживала на території зони гарантованого добровільного відселення в період з 11.12.1987 по 11.02.1997

Судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991"Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", м. Овруч Житомирської області дійсно відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

В свою чергу посилання відповідача на факт роботи позивача в періоди з 11.12.1987 по 26.07.1989, та з 07.12.1994 по 11.02.1997, оскільки з 04.01.1987 по 26.07.1989 позивач працювала в м. Дніпропетровську, з 07.12.1994 по 31.03.1995, з 07.06.1995 по 27.08.1995 в м. Києві, як на підставі не проживання в зоні гарантованого добровільного відселення , суд оцінює критично та відхиляє з наступних підстав.

Сторонами не заперечується той факт, що в трудовій книжці позивача дійсно наявні записи про її роботу в м. Дніпропетровську та м. Києві.

В поданій до суду позовній заяві позивача наявність суперечностей між інформацією про її проживання в період з 11.12.1987 по 26.07.1989 та з 07.12.1994 по 11.02.1997 у м. Овруч Житомирської області, вказаною у довідках виконавчого комітету Овруцької міської ради від 22.10.2019 №10807 та від 12.07.2023 №2880, та інформацією про її роботи в періоди з 04.01.1987 по 26.07.1989 позивач працювала в м. Дніпропетровську, з 07.12.1994 по 31.03.1995, з 07.06.1995 по 27.08.1995 в м. Києві, вказаними у її трудовій книжці, пояснила тим, що з 25.01.1988 перебувала у декретній відпустці у зв`язку з народження дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 .

Дослідивши під час розгляду справи наявну у матеріалах справи копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд встановив, що місцем народження дитини є м. Овруч Овруцького району Житомирської області, що у своє чергу підтверджує доводи позивача про її перебування під час роботи в м. Дніпропетровськ в декретній відпустці та проживання в період цієї відпустки в м.Овруч Овруцького району Житомирської області.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд зауважує, що трудова книжка не відноситься до документів, які підтверджують чи спростовують період проживання особи потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Окрім цього, надання інших документів, які б підтверджували період проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено.

За таких обставин суд вважає, що дані трудової книжки позивача про її роботу в періоди з 04.01.1987 по 26.07.1989 в м.Дніпропетровську, з 07.12.1994 по 31.03.1995, з 07.06.1995 по 27.08.1995 в м.Києві не можуть спростувати факту її постійного проживання в місті Овруч Овруцького району Житомирської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення, що підтверджено довідками виконавчого комітету Овруцької міської ради від 22.10.2019 №10807 та від 12.07.2023 №2880, та посвідченням потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_2 , виданим Київською обласною державною адміністрацією 12.05.2023 замість серія НОМЕР_3 .

Крім того, довідки виконавчого комітету Овруцької міської ради від 22.10.2019 №10807 та від 12.07.2023 №2880 про період проживання позивача в місті Овруч Овруцького району Житомирської області є чинними, не були скасовані органом, що її видав, та не визнавалась судом такими, що не відповідають фактичним обставинам. Відповідальність за достовірність цієї довідки несе орган, який їх видав, недостовірність інформації вказаній у цих довідках повинна бути доведена відповідачем, а не навпаки.

В свою чергу, доказів, які б підтверджували недостовірність довідок виконавчого комітету Овруцької міської ради від 22.10.2019 №10807 та від 12.07.2023 №2880, відповідачем не надано, відсутні будь-які судові рішення про її скасування, визнання недійсною або ж визнання дій виконавчого комітету міської ради, що полягають у видачі цих довідок неправомірними, а тому зазначена в довідках інформація відповідає дійсності та підлягає врахуванню.

У контексті наведеного суд приходить до висновку, що відповідачем було зроблено хибний висновок про фактичне не проживання позивача в період з 11.12.1987 по 26.07.1989 та з 07.12.1994 по 11.02.1997 у м.Овруч Овруцького району Житомирської області, що належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що станом на 01.01.1993 позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, а відтак, вона має право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити позивачу з 31.05.2023 пенсію за віком відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що кожному гарантується право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема, щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення, і це прямо убачається з пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

З матеріалів справи вбачається та відповідачем визнається, що позивач 26.10.1966 року народження, станом на дату звернення до відповідача із заявою від 31.05.2023 (вік заявника на дату звернення із заявою становив 56 років), має страховий стаж 32 роки 4 місяці 14 днів.

Отже, станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії, її вік та наявний страховий стаж відповідав вимогам ст. 26 Закону №1058, з урахуванням права, встановленого нормою статті 55 Закону №796 на зменшенням пенсійного віку.

Отже, позивач станом на 31.05.2023 є особою, яка досягла пенсійного віку (з урахуванням встановлених судом дотримання позивачем умов, визначених у ст. 55 Закону №796) та має достатній страховий стаж.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Матеріалами справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення від 07.06.2023 №21 відповідно до законодавства про екстериторіальність. У свою чергу, позивач подав заяву та документи про призначення пенсії за віком за місцем свого проживання до Головного управління Пенсійного фонду в Київській області, після прийняття рішення про призначення пенсії позивачу, останній буде знаходитись на обліку саме в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області, яке йому буде виплачувати пенсію, а тому ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фону України в Київській області призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання призначити пенсію.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

З наявної у матеріалах справи квитанції вбачається, що позивачем під час звернення до суду з вказаними позовом було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Таким чином, беручи до уваги норми ч. 1 ст. 139 КАС України, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в повному обсязі підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Варшавська, 3Б, смт. Макарів, Київська область, 08001, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.06.2023 №21 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити ОСОБА_1 з 31.05.2023 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук