Справа № 460/48526/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/48526/22 пров. № А/857/9667/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Кухтея Р. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року (прийняте у м. Рівне в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами суддею Дуляницькою С.М.) в адміністративній справі № 460/48526/22 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Костопільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправною бездіяльність Костопільської міської ради, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у разі зміни її цільового призначення, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0525га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :02:002:0464;

- зобов`язати Костопільську міську раду розглянути його заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у разі зміни її цільового призначення, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0525 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :02:002:0464 та прийняти рішення про затвердження такого проекту землеустрою.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на умовах договору оренди від 04 лютого 2008 р. та додаткової угоди від 26 січня 2018 р., укладеного з Костопільською міською радою, він використовує земельну ділянку площею 0,0525 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування діагностичного центру.

Рішенням міської ради від 15 жовтня 2020 року № 1555 йому надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки з - «для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги», на - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі». На виконання цього рішення ним розроблено проект землеустрою, який було подано відповідачу для затвердження. Відповідач неодноразово виносив питання затвердження проекту землеустрою на розгляд, однак рішення не прийняв у зв`язку з не набранням відповідної кількості голосів.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Костопільської міської ради, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у разі зміни її цільового призначення, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0525га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :02:002:0464.

Зобов`язано Костопільську міську раду розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у разі зміни її цільового призначення, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0525га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :02:002:0464, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 1323,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Костопільської міської ради Рівненського району Рівненської області.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ФОП ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог є помилковим, оскільки не забезпечує ефективного захисту та не поновлює права позивача.

Тому просить змінити рішення суду першої інстанції виклавши третій абзац резолютивної частини у такій редакції: «Зобов`язати Костопільську міську раду розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у разі зміни її цільового призначення, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0525га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :02:002:0464, та прийняти рішення про затвердження такого проекту землеустрою».

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що часткове задоволення позовних вимог не відповідає зробленим судом висновкам в оскаржуваному рішенні, оскільки суд встановив, що позивачем виконано усі визначені законом умови, необхідні для затвердження проекту землеустрою, а також встановлено відсутність підстав для відмови у його затвердженні. Вважає, що за встановлених обставин суд мав зобов`язати міську раду прийняти рішення саме про затвердження проекту землеустрою, таким чином захистити та відновити порушені права позивача повністю і виключити в майбутньому будь які спори.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив щодо її доводів та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, на підставі договору оренди від 04 лютого 2008 року, який зареєстрований в державному реєстрі земель 07 лютого 2008 року за № 13, ФОП ОСОБА_1 орендує в Костопільської міської ради земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Площа орендованої ділянки становить 0,0525 га. Кадастровий номер :02:002:0464 (а. с. 13 - 16).

Право користування земельною ділянкою зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 23286859 від 09 листопада 2017 року (а. с. 91 - 92). Земельна ділянка передана в оренду ФОП ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування діагностично-лікувального центру.

05 вересня 2019 року Костопільська міська рада прийняла рішення № 1177 «Про розроблення детальних планів територій міста Костопіль» на виконання якого, ФОП ОСОБА_2 розроблено зміни до детального плану території, що обмежуються вулицею Грушевського (від перехрестя з вул. 8 Березня до перехрестя з вул. Коперніка) та прилеглими до неї територіями в м. Костопіль.

Змінами до детального плану передбачено перспективну забудову на земельній ділянці (кадастровий номер :02:002:0464), що перебуває в оренді згідно договору, і зміну цільового призначення проектної ділянки. На земельній ділянці планується розташування торгово-офісної будівлі.

Судом також встановлено, що пунктом 14 рішення Костопільської міської ради від 15 жовтня 2020 року № 1551 затверджено розроблені зміни у «Детальний план території, що обмежується вулицею Грушевського (від перехрестя з вул. 8 Березня до перехрестя з вул. Коперніка) та прилеглими до неї територіями в м. Костопіль, Костопільського району Рівненської області» (а. с. 98 - 100).

У цьому ж пункті рішення вказано, що затверджений рішенням Костопільської міської ради № 899 від 11 жовтня 2018 року «Про затвердження детальних планів територій міста Костопіль» детальний план території, що обмежений вулицею Грушевського (від перехрестя з вул. 8 Березня до перехрестя з вул. Коперніка) та прилеглими до неї територіями в м. Костопіль Костопільського району Рівненської області, розроблений ФОП ОСОБА_2 продовжує діяти з врахуванням змін внесених детальним планом території затверджених цим рішенням.

Рішенням Костопільської міської ради від 15 жовтня 2020 року № 1555 надано ФОП ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки площею 0,0525 га, яка перебуває в орендному користуванні підприємця за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги, змінивши цільове призначення на "для будівництва та обслуговування будівель торгівлі".

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0464 розташована в АДРЕСА_1 , категорія земель - землі житлової та громадської забудови комунальної власності Костопільської міської ради (а. с. 96).

Рекомендовано підприємцю у десятиденний термін з дня прийняття цього рішення звернутися до суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою відповідно до закону, для розроблення проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки.

Пунктом 3 цього рішення встановлено, що проект землеустрою, після його погодження у порядку встановленому законом, подати на сесію Костопільської міської ради для затвердження.

На виконання цього рішення, ФОП ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0464.

08 червня 2021 року позивач подав на розгляд Костопільської міської ради проект землеустрою для затвердження.

Згідно протоколу № 8 від 30 листопада 2021 року засідання постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування територій, будівництва та архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, природокористування та охорони довкілля, проект рішення Костопільської міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 » було підтримано комісією та рекомендовано його на розгляд сесії.

На пленарному засіданні одинадцятої сесії Костопільської міської ради восьмого скликання від 07 грудня 2021 року рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 не було прийнято, оскільки не набрало необхідної кількості голосів депутатів для його прийняття.

Вказану обставину судом встановлено з протоколу пленарного засідання одинадцятої сесії Костопільської міської ради восьмого скликання від 07 грудня 2021 року (а. с. 120).

10 грудня 2021 року ФОП ОСОБА_1 подав заяву до Костопільської міської ради та просив повторно розглянути та затвердити проект землеустрою. Додатково в заяві вказав, що він регулярно сплачує орендну плату, а в результаті затвердження проекту землеустрою, розмір орендної плати буде збільшений (а. с. 121).

Вказаний проект землеустрою був знову розглянутий на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування територій, будівництва та архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, природокористування та охорони довкілля.

Згідно протоколу № 10 від 18 лютого 2022 року проект рішення Костопільської міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 » було вкотре підтримано комісією та рекомендовано розглянути його на сесії (а. с. 122).

Матеріалами справи підтверджується, що 13 жовтня 2022 року відбулось пленарне засідання двадцять п`ятої сесії Костопільської міської ради восьмого скликання на якому було розглянуто проект рішення про затвердження проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що рішення не було прийнято. Підставою не прийняття рішення стала відсутність необхідної кількості голосів депутатів для його прийняття (а.с.123).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні її цільового призначення, позивач оскаржив її до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не обґрунтовував свою протиправну бездіяльність по ухиленню від прийняття рішення щодо затвердження проекту землеустрою, його невідповідністю вимогам закону та/або містобудівній документації.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 123 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

За змістом статті 1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 20 ЗК України (в редакції чинній на дату розроблення проекту землеустрою), віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (крім земельних ділянок державної або комунальної власності), цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

Відмова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у зміні цільового призначення земельної ділянки або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

7 червня 2020 року парламент прийняв Закон України № 711-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель» (надалі - Закон № 711-IX). Цей Закон набрав чинності 24 липня 2021 року та вніс суттєві зміни до статті 20 ЗК України.

За змістом приписів статті 20 ЗК України у редакції Закону № 711-IX процедура зміни цільового призначення земельних ділянок (категорії земель та/або виду цільового призначення) загалом спрощується.

Проте, пунктом 23 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, внесений згідно з підпунктом 20 пункту 2 розділу І Закону № 711-IX передбачено, що до внесення до Державного земельного кадастру відомостей про функціональні зони зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Рішення про зміну цільового призначення земельних ділянок у таких випадках приймається щодо:

земельних ділянок, розпорядження якими здійснюють Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу;

земельних ділянок приватної власності - сільськими, селищними, міськими радами, на території яких розташована відповідна земельна ділянка.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що передбачає зміну цільового призначення земельної ділянки приватної власності, розробляється без надання дозволу на його розроблення.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що передбачає зміну цільового призначення земельної ділянки, погоджується в порядку, встановленому цим Кодексом, та затверджується органом, що приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки.

Так, відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно частин першої, другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Зобов`язання затвердити проект щодо відведення вказаної земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 1640/2594/18, від 04 березня 2021 року у справі № П/811/968/18 та від 29 листопада 2021 року у справі № 480/1910/19.

З огляду на наведені правові норми суд дійшов вірного висновку, що без прийняття рішення Костопільською міською радою по суті питання щодо затвердження ФОП ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-03.07) за рахунок земель, які перебувають у користуванні на умовах оренди для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги в АДРЕСА_1 , останній не може у повній мірі реалізовувати своє право володіння та користування земельною ділянкою, користувачем якої він являється.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як встановлено судом, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 у разі зміни її цільового призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі двічі погоджувався постійною комісією Костопільської міської ради з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування територій, будівництва та архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, природокористування та охорони довкілля, що підтверджується протоколами засідань комісії № 8 від 30 листопада 2021 року та № 10 від 18 лютого 2022 року.

Комісією не було встановлено невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів чи містобудівній документації.

Згідно протоколів засідання Костопільської міської ради від 07 грудня 2021 року та від 13 жовтня 2022 року за результатами розгляду клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 у разі зміни її цільового призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 було "не прийнято" у зв`язку з не набранням відповідної кількості голосів.

Проект рішення, який не отримав необхідної кількості голосів на свою підтримку, вважається відхиленим та не викладається у формі окремого документа про відмову в задоволенні відповідної вимоги, заяви чи клопотання, а такий результат фіксується у протоколі пленарного засідання Ради.

Зазначений висновок суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 вересня 2018 року в справі № 343/244/16-а, в якій суд вказав, що рішення міськрадою було «не прийнято» у зв`язку із не набранням відповідної кількості голосів.

Суд зазначає, що положення Земельного кодексу України не передбачають випадків, коли орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за результатом розгляду клопотання про затвердження проекту землеустрою може не прийняти позитивного або негативного для заявника рішення.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 30.07.2020 у справі № 621/1349/17.

Тобто, як вірно зазначено судом, в цьому випадку, за наслідками розгляду заяви позивача відповідачем не було прийнято жодного акта ради, як суб`єкта земельних правовідносин, у формі рішення. Відсутність рішення міської ради про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою свідчить про її протиправну бездіяльність.

Відповідно до ч. 8 ст. 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Як встановлено судом, відповідач зазначає, що на орендовану земельну ділянку встановлені обмеження щодо її використання як договором так і детальним планом території. Вказує, що в проекті землеустрою такі обмеження не відображені.

Водночас суд вірно зазначив, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження тощо, що проект землеустрою не відповідає вимогам закону та/або містобудівній документації.

Судом також вірно зазначено, що доводи відповідача про невідповідність проекту землеустрою вимогам закону суперечать наявними у справі рішеннями постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування територій, будівництва та архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, природокористування та охорони довкілля Костопільської міської ради які оформлені протоколами № 8 від 30 листопада 2021 року та № 10 від 18 лютого 2022 року.

З аналізу рішень комісії видно, що при розгляді комісією проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки, невідповідності його вимогам закону встановлено не було.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в будь-якому випадку результатом розгляду питання щодо відповідності чи не відповідності документації із землеустрою вимогам закону та прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, документації із землеустрою або містобудівній документації має бути прийняття радою відповідного рішення, чого в цьому випадку не зроблено.

Зважаючи, що відповідач не розглянув заяви позивача щодо затвердження проекту землеустрою, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-03.07) за рахунок земель, які перебувають у користуванні на умовах оренди для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги в АДРЕСА_1 , та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, як вірно зазначено судом, вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення саме про затвердження проекту землеустрою, є такою, що заявлена передчасно з урахуванням такого.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за цих обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічна позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 817/864/18 та від 11 листопада 2019 року у справі № 818/960/17.

Судом також враховано положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відтак, колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року в адміністративній справі № 460/48526/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Р. В. Кухтей
Н. В. Ільчишин