Справа № 200/6001/23
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2024-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2024 року Справа№200/6001/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 гривень,

У С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), відповідно до якого просить визнати протиправною і скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті № 034698 від 28.09.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

В обґрунтування свого позову позивач вказує на те, що постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 034698 від 28.09.2023 року, яка була винесена заступником начальника Відділу державного нагляду у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі акта перевірки від 25.08.2023 року № 004285, на позивача накладено штраф у сумі 17000,00 грн. за допущення порушення статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Як стверджується позивачем, водій транспортного засобу, що був підданий перевірці 25.08.2023 року, не знаходиться у трудових відносинах з позивачем і на безоплатній основі, перебуваючи з позивачем у дружніх відносинах, лише транспортував (перевозив) автомобіль з м. Дніпро до м. Покровська Донецької області.

Отже, як зазначає позивач, в даному разі не здійснювалося перевезення пасажирів або комерційне використання підданого перевірці транспортного засобу, тоді як відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" накладення штрафу передбачено виключно при наданні послуг по перевезенню пасажирів або вантажів.

При цьому, на переконання позивача, сам лише факт здійснення ним, як підприємцем, діяльності у сфері надання послуг з перевезення пасажирів, за відсутності інших доказів, не може бути автоматичною підставою для притягнення його до відповідальності за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Серед іншого, позивач також вказує на те, що оскаржувана постанова не є достатньо обґрунтованою та вмотивованою, не містить конкретних підстав її прийняття (фактичних і юридичних), переконливих і зрозумілих мотивів її прийняття.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач, серед іншого, зазначає про те, що оскаржувана постанова № 034698 від 28.09.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу є повністю законною та обґрунтованою.

Зокрема, у відзиві на позов відповідач вказує на те, що відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт" та Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року, а також згідно з Щотижневим графіком проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області та направленням на перевірку № 014532 від 18.08.2023 року, співробітниками зазначеного відділу 25.08.2023 року проводилась рейдова перевірка у м. Дніпро, пл. Вокзальна.

В ході даної перевірки був перевірений транспортний засіб марки "VOLKSWAGEN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Під час перевірки даного транспортного засобу було встановлено, що він належить та використовується позивачем (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ).

На момент проведення перевірки виявлено відсутність копії договору із замовником послуг, у зв`язку з чим складено акт № АР 004285 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 25.08.2023 року.

Повідомленням № 70047/38/24-23 від 13.09.2023 року, направленим 13.09.2023 року рекомендованим листом № 410, позивача було викликано для розгляду справи про порушення на 28.09.2023 року з 09:00 до 12:00.

Відповідач зауважує, що позивач був присутнім при розгляді справи про автомобільне правопорушення та надавав пояснення.

28.09.2023 року за результатами розгляду акта від 25.08.2023 року № АР 004285 було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за № 034698, копію якої направлено позивачу 29.09.2023 року рекомендованим листом.

З приводу заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідач окремо зазначає про те, що їх розмір не відповідає критеріям співмірності, пропорційності, обґрунтованості, вимушеності, розумності та просить суд повністю відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2023 року позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 гривень прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/6001/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Одночасно, ухвалою суду від 27.10.2023 року, відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 11.12.2023 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті № 034698 від 28.08.2023 року про застосування на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносно позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн., виконавче провадження ВП № 73426429, - до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі № 200/6001/23.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач у даній справі, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа - підприємець (код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності позивача є: "49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н. в. і. у.".

25.08.2023 року під час рейдової перевірки, яка проводилась співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області згідно з Щотижневим графіком проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області та направленням на перевірку від 18.08.2023 року за № 014532, у м. Дніпро на пл. Вокзальній був перевірений автомобіль марки "VOLKSWAGEN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 (посвідчення водія НОМЕР_4 ).

При перевірці цього транспортного засобу встановлено, що його власником є ОСОБА_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ).

На момент проведення перевірки виявлено відсутність у водія транспортного засобу копії договору із замовником послуг, у зв`язку з чим складено акт № АР 004285 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 25.08.2023 року.

Водій транспортного засобу від надання пояснень і підписання даного акта відмовився, про що до акта був внесений відповідний запис.

Суд звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві не заперечує проти відсутності у водія на момент проведення перевірки вищевказаних документів, однак стверджує, що водій підданого перевірці транспортного засобу не перебуває у трудових відносинах з позивачем і на момент перевірки не здійснював перевезення пасажирів та не використовував автомобіль у комерційних цілях, а на безоплатній основі лише транспортував (перевозив) автомобіль з м. Дніпро до м. Покровська Донецької області.

Повідомленням № 70047/38/24-23 від 13.09.2023 року, направленим 13.09.2023 року рекомендованим листом № 410, позивача було викликано для розгляду справи про порушення на 28.09.2023 року з 09:00 до 12:00.

Судом установлено, що вказане рекомендоване поштове відправлення було одержане позивачем своєчасно, позивач був присутнім під час розгляду справи про правопорушення та надавав відповідні пояснення, що не заперечується сторонами.

28.09.2023 року за результатами розгляду акта від 25.08.2023 року № АР 004285 було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за № 034698 про застосування адміністративно-господарського штрафу, за якою на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн.

Копія вказаної постанови була направлена позивачу 29.09.2023 року рекомендованим листом № 463 та одержана ним 03.10.2023 року, про що свідчить наявне у справі повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним нормативним актом, що регулює спірні правовідносини є Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

На підставі положень статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону, а також інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного та санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, який визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Частиною 1 статті 39 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Перелік документів, необхідних для здійснення різних видів пасажирських перевезень, наведено у частинах 2-12 статті 39 Закону № 2344-III.

Так, положеннями вказаних норм Закону № 2344-III серед обов`язкових документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, для водія автобуса визначено, зокрема, посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, а також інші документи, передбачені законодавством України.

Отже, положеннями частини 2-12 статті 39 Закону № 2344-III передбачено наявність також інших документів, які визначені законодавством, тобто перелік документів, наведених у вказаних нормах Закону № 2344-III, не є вичерпним.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року № 176 було затверджено Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту (далі - Правила).

Згідно з пунктами 104 та 105 цих Правил для надання послуг з перевезення легковими автомобілями на замовлення (далі - перевезення на замовлення) автомобільний перевізник зобов`язаний використовувати транспортні засоби, які належать йому на праві власності чи користування, що підтверджується відповідними реєстраційними документами, а також мати відповідну ліцензію і ліцензійну картку на кожен автомобіль. Організація перевезення на замовлення здійснюється за договором, який укладається між автомобільним перевізником, автомобільним самозайнятим перевізником та суб`єктом господарювання, у письмовій формі і повинен містити інформацію про основні характеристики обслуговування, відповідальність сторін, форму та строк проведення розрахунку, марку та клас транспортного засобу, його облаштування, наявність додаткового технічного обладнання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що водій, який здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення, повинен мати при собі, серед іншого, копію договору із замовником транспортних послуг.

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 1567 даний Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до пунктів 2 та 4 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Пунктом 14 Порядку № 1567 установлено, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Положеннями абзаців 1 та 2 статті 15 Порядку № 1567 визначено, що при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Абзацом 1 пункту 21 Порядку № 1567 передбачено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Як свідчать матеріали справи, під час проведення перевірки встановлено відсутність у водія на момент перевірки документів, визначених чинним законодавством, а саме - копії договору із замовником транспортних послуг.

Відповідно до вимог абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначеннями, які наведені у статті 1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Частиною 1 статтею 33 Закону № 2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно зі статтею 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 910 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Системний аналіз наведених норм Закону № 2344-III та Цивільного кодексу України дає підстави для наступних висновків:

- відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу передбачена саме за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону № 2344-III;

- копія договору із замовником транспортних послуг обов`язково повинна бути наявною у водія юридичної особи або у водія фізичної особи - підприємця, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення (тобто відповідальність за наявність копії договору із замовником послуг при перевезенні пасажирів легковими автомобілями на замовлення несуть саме перевізники, які надають такі послуги з перевезення пасажирів).

Відповідачем не надано до суду належних і допустимих доказів, які би свідчили про те, що на момент перевірки позивач надавав послуги з перевезення пасажирів на замовлення, доказів перебування водія ОСОБА_2 у трудових або договірних (у тому числі з приводу надання послуг з перевезення) відносинах з позивачем, доказів використання транспортного засобу позивачем на момент перевірки у будь-яких комерційних цілях.

Наданий відповідачем відеозапис свідчить про те, що підданий перевірці транспортний засіб на момент проведення перевірки був припаркований поряд з іншими автомобілями на стоянці, без установлених трафаретів, у салоні автомобіля та поряд з ним пасажири відсутні.

За вказаних обставин висновок відповідача стосовно того, що 25.08.2023 року позивач здійснював перевезення пасажирів на замовлення є бездоказовим.

При цьому суд в даному випадку погоджується з доводами позивача з того приводу, що сам лише факт здійснення позивачем підприємницької діяльності у сфері надання послуг з перевезення пасажирів (відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), за відсутності інших належних та допустимих доказів, не є автоматичною підставою для притягнення його до відповідальності на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.

Судом установлено, що позивач був присутнім під час розгляду справи про порушення та надавав відповідні пояснення, що не заперечується сторонами у справі.

Разом із цим, вказані поясненні не були належним чином оцінені та враховані під час прийняття оскаржуваної постанови відповідачем.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 034698 від 28.09.2023 року є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. за подання цього позову (квитанція № 9245-4491-2084-0552 від 17.10.2023 року), а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1342,00 грн. та в сумі 805,20 грн. за подання заяв про забезпечення позову (квитанції № 1630-1086-0286-7232 від 17.10.2023 року та № 3951-0669-9197-9652 від 30.11.2023 року).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При цьому окремі рішення, які були прийняті суб`єктом владних повноважень, можуть породжувати підстави для змін майнового стану фізичної чи юридичної особи. Реалізація таких рішень може призводити, зокрема, до зменшення або збільшення майна особи, тож оскарження такого рішення спрямоване на захист порушеного права у публічно-правових відносинах з метою збереження належного особі майна.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

Таким чином, адміністративними позовами майнового характеру є, серед інших, позови з вимогами щодо протиправності рішень про визначення грошових зобов`язань платників податків, про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, про стягнення адміністративно-господарських та інших штрафних санкцій, тощо.

З огляду на таке, даний адміністративний позов є позовом майнового характеру.

Відповідно до частини 2 статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Положеннями частини 1 статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону № 3674-VI визначено, що за подання фізичною особою або фізичною особою - підприємцем до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення позову сплачується судовий збір у розмірі, який відповідає 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України від 03.11.2022 року № 2710-IX "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2023 року складає 2684,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Судом установлено, що даний позов та заяви про забезпечення позову були подані до адміністративного суду в паперовій формі.

Таким чином, розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні з цим позовом до адміністративного суду і який підлягає стягненню з відповідача у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, становить 1073,60 грн. (2684,00 грн. х 0,4).

Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 1 Закону № 3674-VI судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 2 статті 4 Закону № 3674-VI визначено, що за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення доказів або позову сплачується судовий збір у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання до адміністративного суду заяв про забезпечення позову входить до складу судових витрат і підлягає стягненню з відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, у розмірі 805,20 грн. (2684,00 грн. х 0,3) за кожну заяву.

Суд зауважує, що з огляду на положення частини 1 статті 139 КАС України, у зв`язку із задоволенням даного позову у повному обсязі, відшкодуванню підлягають всі судові витрати, у тому числі судовий збір за подання обох заяв про забезпечення позову, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, незалежно від результату розгляду відповідних заяв, які підлягали оплаті судовим збором.

Отже, загальна сума судових витрат по сплаті судового збору, яка на підставі положень частини 1 статті 139 КАС України у зв`язку із задоволенням позову підлягає стягненню на користь позивача, становить 2684,00 грн. (1073,60 грн. + 805,20 грн. + 805,20 грн.).

Водночас, суд звертає увагу позивача на те, що залишок судового збору, який надмірно був сплачений позивачем, може бути повернутий за ухвалою суду за відповідною заявою на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Закону № 3674-VI.

У позовній заяві позивач вказує, що у зв`язку з розглядом цієї справи ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Як зазначає позивач, між ним і адвокатом Назаренко Аллою Сергіївною був укладений договір про надання правничої допомоги від 12.10.2023 року № 136.

Розмір понесених витрат на правову допомогу (гонорару) становить 6000,00 грн.

У пункті 4 прохальної частини позовної заяви позивач просить суд, зокрема, стягнути на його користь понесені ним судові витрати.

Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До пов`язаних із розглядом справи витрат належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову і (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом установлено, що між позивачем та адвокатом Назаренко Аллою Сергіївною був укладений договір про надання правничої допомоги від 12.10.2023 року № 136.

Відповідно до ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 17.10.2023 року серії АН № 1267046, який виданий адвокатом Назаренко Аллою Сергіївною на підставі договору від 12.10.2023 року № 136, правничу допомогу має надавати адвокат Назаренко Алла Сергіївна (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН № 6098 від 29.09.2021 року), яка і є представником позивача у даній справі.

За змістом розділу 3 вказаного договору від 12.10.2023 року № 136 розмір гонорару за надання правової допомоги за цим договором визначається за домовленістю обох сторін та засвідчується актом приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг від 17.10.2023 року до договору про надання правничої допомоги від 12.10.2023 року № 136 загальна вартість наданих послуг складає 6000,00 грн., у тому числі:

- аналіз ситуації та причин притягнення до відповідальності - 250,00 грн.;

- дослідження документальних матеріалів, надання консультацій та роз`яснень порядку і підстав оскарження спірної постанови - 250,00 грн.;

- підготовка та подача адміністративного позову - 3000,00 грн.;

- підготовка та подача заяви про забезпечення позову - 1000,00 грн.;

- юридичний супровід, представництво прав та інтересів клієнта в суді - 1500,00 грн.

Суд зауважує, що Закон України від 05.07.2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Законом України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Положення про форму та зміст розрахункових документів, яке було затверджене наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21.01.2016 року, та Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що було затверджене постановою Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017 року, не визначаються порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки вказані акти не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що чинним законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Відтак, адвокат може видати клієнту, на його вимогу, документ, складений в довільній формі (квитанція, довідка, тощо), який і буде підтверджувати факт отримання коштів.

На підтвердження факту понесення (сплати) витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. позивачем надано довідку від 17.10.2023 року, складену та підписану адвокатом Назаренко Аллою Сергіївною.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частин 6 та 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на ту сторону, яка заявляє клопотання з приводу зменшення витрат на оплату правничої (правової) допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У наданих до суду запереченнях відповідач просить суд відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки їх розмір не відповідає критеріям співмірності, пропорційності, обґрунтованості, вимушеності, розумності.

Суд зазначає, що відповідач не спростовує надання позивачеві правничої допомоги, при цьому відзив на позов не містить клопотань щодо зменшення витрат на правничу допомогу, а відповідач фактично наполягає на відмові у стягненні цих витрат, що, за наявності наданої правничої допомоги, не передбачено чинним процесуальним законодавством.

Водночас, вирішуючи спір щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд виходить із критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру.

Приймаючи до уваги предмет даного спору та обсяг наданих адвокатом послуг, а також те, що розгляд цієї справи здійснювався у порядку спрощеного провадження без виклику представників сторін і без проведення судових засідань, враховуючи розмір адміністративно-господарського штрафу, суд вважає таким, що є співмірним, з огляду на визначені частиною 5 статті 134 КАС України критерії, розмір витрат позивача на оплату наданої адвокатом правничої допомоги в сумі 4000,00 грн.

Судом задоволено заявлені позивачем вимоги про визнання протиправною постанови та про її скасування, внаслідок чого, з урахуванням наведеного вище, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн., а також судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Керуючись положеннями Конституції України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про автомобільний транспорт", постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі)", наказом Міністерства транспорту та зв`язку України "Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів", наказом Міністерства транспорту України "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 гривень - задовольнити повністю.

Визнати протиправною і скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті № 034698 від 28.09.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (код за , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (код за , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Повне судове рішення складене 05 січня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч