Справа № 520/43/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №520/43/24

ХАРКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питання повернення позовної заяви

08 січня 2024 року справа №520/43/24
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про: 1) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 01.01.2018р. 50 відсотків та з 01.01.2019р. 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.01.2018р.; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію (77% грошового забезпечення) з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.01.2018р. та з урахуванням наступних змін,

встановив:

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.01.2024р. у справі №520/43/24 позов заявника було залишено без руху у зв`язку із недоліками в оформленні за ч.1 ст.123 та ч.6 ст.161 КАС України (подання позову поза межами процесуального строку на звернення до суду без заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду та доказів поважності причин пропуску строку на звернення до суду) та за п.4 ч.5 ст.160, п.5 ч.5 ст.160 КАС України (вимога позову в частині "та з урахуванням наступних змін" фактично не містить змісту позовних вимог і викладу обставин, якими обґрунтовані вимоги позову та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини).

05.01.2024р. від заявника до суду надійшов процесуальний документ у вигляді клопотання/заяви, де заявник стверджує про дотримання строку на звернення до суду і просить: "1) прийняти рішення про поважність причин при вирішенні питання поновлення строку звернення до суду в спірних правовідносинах у справі №520/43/24, провадження П/520/43/24; 2) прийняти рішення про об`єднання в одно провадження справи №250/43/24 та справи №520/7764/20; 3) в разі відмови перших двох, відповідно до статей 36 і 37 КАСУ, наявності підстав до відводу (самовідводу) судді, неприпустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи №520/43/24, за розглядом аналогічних заяв у справі №520/7764/20, прийняти рішення про самовідвід".

Оскільки позивачем не заявлено відводу судді Харківського окружного адміністративного суду Сліденку А.В. від розгляду адміністративної справи №520/43/24, а сформульовано правову позицію, згідно з якою у разі незадоволення двох перших клопотань суддя повинен заявити про самовідвід, то суд вважає за необхідне першочергово вирішити питання про усунення недоліків в оформленні позову та наявності правових підстав для прийняття позову до розгляду.

Вирішуючи дане процесуальне питання, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Згідно з п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, у тому числі і стосовно дотримання строку звернення до суду.

Строк звернення до суду у спорах з приводу пенсійного забезпечення громадян згідно з абз.1 ч.2 ст.122 КАС України складає шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з 5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020р. по справі №510/1286/16-а було сформульовано правовий висновок з приводу виключної правової проблеми - "4. Чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до частини шостої статті 7 КАС використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів положення частини другої статті 87 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ); статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) та статей 51, 55 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком?".

У силу правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020р. по справі №510/1286/16-а "Згідно зі статтею 87 Закону № 1788-ХІІ нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно з частиною третьою статті 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до статті 55 цього Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу ПФУ, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що норми статті 87 Закону № 1788-ХІІ, статті 46 Закону № 1058-ІV і статей 51, 55 Закону № 2262-ХІІ (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.".

Суд не вбачає підстав для непоширення цього висновку на спірні правовідносини.

Разом із тим, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.51 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Отже, за правовою природою, суттю та призначенням владні управлінські волевиявлення суб"єкта владних повноважень - територіального органу системи ПФУ з приводу перерахунку чи підвищення пенсії, призначеної у порядку Закону України від 09.04.1992р. № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підпадають під дію ч.3 ст.51 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ виключно відносно випадку видачі/невидачі довідки про підвищене грошове забезпечення та відносно випадку перерахунку/відмови у перерахунку пенсії за довідкою про підвищене поточне грошове забезпечення.

Натомість, управлінські волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу: зміни відсоткового значення пенсії стосовно грошового забезпечення згідно з ст.13 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ; виплати підвищення до пенсії у розмірі 50% підвищення з 01.01.2018р. та у розмірі 75% підвищення з 01.01.2019р. згідно з п.2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103; підвищення пенсії за рахунок щомісячної доплати до пенсії згідно з постановою КМУ від 14.07.2021р. №713; підвищення пенсії за рахунок індексації згідно з постановою КМУ 16.02.2022р. №118; підвищення пенсії за рахунок індексації згідно з постановою КМУ від 24.02.2023р. №168 не підпадають під дію ч.3 ст.51 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ, позаяк вчиняються безпосередньо на підставі норми відповідного акту права (закону або постанови КМУ) та безвідносно до довідки про підвищене поточне грошове забезпечення, а виключно на підставі наявних у пенсійній справі громадянина документів.

Суд вважає, що на окреслені випадки згідно з ч.5 ст.242 КАС України підлягає поширенню правовий висновок постанови Верховного Суду від 31.03.2021р. у справі № 240/12017/19, де указано, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Суд зауважує, що нормами КАС України не розкрито зміст правових категорій "поважна причина пропуску процесуального строку", "дата, коли особа дізналась про порушення права", "дата, коли особа повинна була дізнатись про порушення права", але відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при застосуванні норми права суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду з приводу застосування ст.ст.118, 121-123 КАС України викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023р. по справі №990/154/22, у постанові Верховного Суду від 12.09.2019р. по справі №826/3318/17, у постанові Верховного Суду від 28.03.2023р. по справі №826/3318/17, постанові Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19, постанови Верховного Суду від 06.04.2023р. у справі №320/7204/21, постанові Верховного Суду від 31.03.2021р. по справі №520/3047/2020, постанові Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20, постанові Верховного Суду від 10.01.2023р. у справі №640/3489/21.

Так, за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023р. у справі №990/154/22: 1) порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду; 2) Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

До кола поважних причин пропуску процесуального строку можуть бути віднесені реально існуючі обставини фактичної дійсності, які не залежать від внутрішньої волі заінтересованої особи, мали місце протягом перебігу пропущеного строку і створюють істотні та обєктивно непереборні чи нездоланні перешкоди або труднощі у виконанні конкретної процесуальної дії у межах встановленого законом проміжку часу, у тому числі і дії з подання позову (постанова Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19, постанова Верховного Суду від 06.04.2023р. у справі №320/7204/21).

Докази існування цих обставин про поважні причини пропуску строку звернення до суду відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.79, ч.1 ст.123, ч.2 ст.123, ч.4 ст.161, ч.6 ст.161 КАС України повинні бути подані до суду разом із позовом, бо на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази.

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 31.03.2021р. по справі №520/3047/2020 та постанови Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20, де указано, зокрема, що суд вивчає лише ті докази, що надійшли разом з позовною заявою.

Окрім того, і у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 01.06.2023р. по справі №300/4156/22 суд не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення чи пошуку обставин, що зумовили об`єктивну неможливість Позивачем у визначений законодавством строк реалізувати своє право на подання позову. Такі обставини наводяться Позивачем у відповідній заяві, підтверджуються доказами та оцінюються судом на предмет об`єктивної неможливості подати позов за правилами, визначеними КАС України.

Указане обумовлено тим, що згідно з п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує - чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними і у силу ч.2 ст.19 Конституції України не має повноважень діяти у будь-який інший спосіб, у тому числі витребовувати докази з власної ініціативи або відкладати вирішення даного питання на подальше з метою пересвідчення в обізнаності позивача як учасника суспільних відносин із станом власних прав (інтересів) та обовязків.

Отже, саме на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду суд повинен визначитись із достатністю підстав для визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними, для чого повинен дослідити та оцінити саме надані позивачем докази виключно у контексті подання позову із дотриманням вимог ч.2 ст.122, ч.1 ст.123, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169, ч.2 ст.171 КАС України.

Відтак, позивач під час звернення до суду у тексті відповідного процесуального документа повинен зазначити дату обізнаності з порушенням права та подати на підтвердження власних доводів з даного приводу належні, допустимі, достатні та достовірні докази, а суд повинен перевірити юридичну спроможність та фактичну доказанність задекларованого позивачем твердження, але не має обов`язку у разі невиконання позивачем вимог процесуального закону у цій частині за власною ініціативою пересвідчуватись у справжньому існуванні будь-яких інших причин пропуску строку звернення до суду, окрім тих, які були зазначені власне позивачем.

При цьому суд зважає, що за правовою позицією, сформульованою у постанові Верховного Суду від 14.09.2023р. у справі №520/12477/22: 1) поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.; 2) Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.; 3) Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.; 4) Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Також суд зважає, що за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2023р. у справі №990/139/23 «Аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що у процесі прийняття рішень про поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Суд виходить таких міркувань: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, унаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу виплати 50% підвищення до пенсії згідно з п.2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 тривали у часі у період 01.01.2018р.-31.12.2018р.

Спірні правовідносини з приводу виплати 75% підвищення до пенсії згідно з п.2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 тривали у часі у період 01.01.2019р.-31.12.2019р.

У межах даної справи позивач прагне до отримання 100% підвищення до пенсії за ці періоди.

За матеріалами справи суд доходить до переконання про те, що протягом усього указаного період 01.01.2018р.-31.12.2019р. позивач не міг бути необізнаним про призначення, обчислення, нарахування та виплату суб"єктом владних повноважень лише 50% та 75% підвищення до пенсії з 01.01.2018р. (обчисленої станом на 01.03.2018р.), оскільки саме такий порядок реалізації владної управлінської функції був викладений в офіційно оприлюдненому акті права - п.2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103.

Суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не нараховував та не проводив за обліком операцій обчислення на користь заявника 100% підвищення до пенсії з 01.01.2018р., а тому за цими епізодами відсутня подія нарахування пенсії в частині підвищення до пенсії понад 50% за період 01.01.2018р.-31.12.2018р. та понад 75% за період 01.01.2019р.-31.12.2019р.

Ці обставини були достеменно відомі заявнику не лише із факту офіційного оприлюднення п.2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103, а також з процесуальних документів суду у справах №520/7764/2020 та №520/15378/2020.

Так, у межах справи №520/7764/2020 позивач, ОСОБА_1 , у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу перерахунку пенсії із 70% грошового забезпечення з 01.01.2018р.; 2) зобов`язання перерахувати та виплачувати пенсію у розмірі 77% грошового забезпечення з 01.01.2018р., здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018р. однією сумою без урахування постанови КМУ №649 від 22.08.2018р.; 3) зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 згідно з постановою КМУ № 159 від 21.02.2001р. без урахування постанови КМУ № 649 від 22.08.2018р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2020р. позов заявника було задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу зменшення з 01.01.2018р. розміру пенсії ОСОБА_1 з показника 77% грошового забезпечення до показника 70% грошового забезпечення, зобов`язавши здійснити з 01.01.2018р. перерахунок розміру пенсії із збереженням показника 77% грошового забезпечення та провести виплату різниці, здійснивши платіж по виплаті різниці однією сумою; решта вимог позову була відхилена.

Отже, предметом розгляду у справі №520/7764/2020 є управлінське волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу перерахунку пенсії з 01.01.2018р. виключно в частині відсоткового розміру пенсії заявника.

Після ініціювання провадження у справі №520/7764/2020 (стосовно показника відсоткового значення пенсії відносно грошового забезпечення під час перерахунку пенсії з 01.01.2018р.) заявник звернувся до суду у межах справи №520/15387/2020, де судом було постановлено рішення від 01.12.2020р., яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають в перерахунку пенсії ОСОБА_1 без врахування додаткових видів грошового забезпечення з 01.01.2018 до теперішнього часу; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 77% грошового забезпечення з врахуванням додаткових видів грошового забезпечення з 01.01.2018 до 01.04.2019; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію у розмірі 77% грошового забезпечення з врахуванням додаткових видів грошового забезпечення, визначеного станом на 05.03.2019, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.04.2019 до теперішнього часу.

Питання повноти виплати пенсії згідно з п.2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 неодноразово порушувалось позивачем у поданих по справі №520/7764/20 процесуальних документах з приводу судового контролю у порядку ст.ст.382 та 383 КАС України, зокрема, у заявах від 17.12.2020р. та від 08.04.2021р., які були вирішені ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021р. у справі №520/7764/20.

Окрім того, в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2022р. по справі №520/7764/20 було детально викладено структуру пенсії заявника, а саме указано, що: "Згідно із документами, долученими до звіту від 28.08.2021р., рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 по справі №520/15387/2020 в частині перерахунку пенсії заявника з 01.01.2018р. було виконано суб`єктом владних повноважень 02.11.2020р.; розмір пенсії склав 6.797,18грн. і протягом періоду 01.01.2018р.-31.12.2018р. збільшувався на 50% підвищення (1.992,38грн.), протягом 01.01.2019р.-31.12.2019р. збільшувався на 75% підвищення (2.988,56грн.), з 01.01.2020р. збільшився на 100% підвищення (3.984,75грн.), остаточно склав 8.789,55грн.; сума боргу за період 01.01.2018р.-30.11.2020р. склала 18.910,82грн.

Отже, у даному конкретному випадку заявнику об"єктивно не могло бути невідомо про факт вчинення суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу виплати лише 50% підвищення до пенсії за період 01.01.2018р.-31.12.2018р., та з приводу виплати лише 75% підвищення до пенсії за період 01.01.2019р.-31.12.2019р. замість 100% підвищення до пенсії, прагнення до чого було втілено заявником у позові, поданому по справі №520/43/24.

Також у межах справи №520/7764/20 судом були установлені ті обставини, що на вимогу суду Управлінням подані копії документів, з яких випливає, що розмір пенсії заявника до 01.01.2018р. складав - 4.804,80грн., а з станом на 01.01.2018р. складав - 7.990,50грн. як 70% грошового забезпечення у сумі - 11.415,00грн. (оклад за посадою - 6.200,00грн., оклад за званням - 1.410,00грн., надбавка за вислугу років (50%) - 3.805,00грн.).

Розмір пенсії заявника до виплати складав - 4.804,80грн. основного розміру пенсії до 01.01.2018р. та 1.592,85грн. як 50 % підвищення (3.185,70грн. = 7.990,50грн. - 4.804,80грн.) у період 01.01.2018р.-31.12.2018р. та 2.389,28грн. як 75 % підвищення (3.185,70грн. = 7.990,50грн. - 4.804,80грн.) у період 01.01.2019р.-31.12.2019р.

На виконання рішення суду у справі №520/7764/2020 Управлінням з 01.01.2018р. було проведено перерахунок розміру пенсії заявника, унаслідок чого розмір пенсії складав - 8.789,55грн. як 77% грошового забезпечення у сумі - 11.415,00грн.

Розмір пенсії заявника до виплати складав - 4.804,80грн. основного розміру пенсії до 01.01.2018р. та 1.992,38грн. як 50 % підвищення (3.984,75грн. = 8.789,55грн. - 4.804,80грн.) у період 01.01.2018р.-31.12.2018р. та 2.988,56грн. як 75 % підвищення (3.984,75грн. = 8.789,55грн. - 4.804,80грн.) у період 01.01.2019р.-31.12.2019р.

Викладені перерахунки розміру пенсії заявника були проведені Управлінням за складеною УСБУ в Харківській області відносно заявника довідкою від 11.04.2018р. №539 про грошове забезпечення станом на 01.03.2018р. за посадою - старший оперативний уповноважений на особливо важливих об`єктах у розрізі компонентів: оклад за посадою - 6.200,00грн., оклад за званням - 1.410,00грн., надбавка за вислугу років (50%) - 3.805,00грн., а загалом на суму грошового забезпечення - 11.415,00грн.

У подальшому після прийняття Харківським окружним адміністративним судом рішення від 08.07.2020р. у справі №520/7764/2020 УСБУ в Харківській області відносно заявника була складена довідка від 06.08.2020р. №2681 про грошове забезпечення станом на 05.03.2019р. за посадою - старший оперативний уповноважений на особливо важливих об`єктах у розрізі компонентів: оклад за посадою - 6.200,00грн., оклад за званням - 1.410,00грн., надбавка за вислугу років (50%) - 3.805,00грн., надбавка за особливості проходження служби (56%) - 6.392,40грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) - 930,00грн., доплата військовослужбовцям, які постійно співробітничають з особами, залученими до участі в оперативно-розшуковій роботі на конфіденційній основі (5%) - 310,00грн., премія (10%) - 620,00грн., а загалом на суму грошового забезпечення - 19.667,40грн.

Окрім того, у подальшому після прийняття Харківським окружним адміністративним судом рішення від 08.07.2020р. у справі №520/7764/2020 УСБУ в Харківській області відносно заявника була складена довідка від 29.11.2021р. №614 про грошове забезпечення станом на 01.01.2018р. за посадою - старший оперативний уповноважений на особливо важливих об`єктах у розрізі компонентів: оклад за посадою - 6.200,00грн., оклад за званням - 1.410,00грн., надбавка за вислугу років (50%) - 3.805,00грн., надбавка за особливості проходження служби (42%) - 4.794,30грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (20%) - 1.240,00грн., доплата військовослужбовцям, які постійно співробітничають з особами, залученими до участі в оперативно-розшуковій роботі на конфіденційній основі (5%) - 310,00грн., премія (10%) - 620,00грн., а загалом на суму грошового забезпечення - 18.379,30грн.

Наведена обставина підтверджує, що питання структури грошового забезпечення діючого військовослужбовця є предметом спору у справі №520/15387/2020, а не справи №520/7764/2020.

Однак, ці обставини тривалий час вперто ігноруються заявником.

Суд відзначає, що питання проведення Управлінням з 01.01.2018р. перерахунку пенсії заявника у межах справи №520/7764/2020 без урахування усіх видів грошового забезпечення, а лише за такими складовими елементами як оклад за посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, вже було неодноразовим предметом розгляду Харківського окружного адміністративного суду у порядку судового контролю за ст.383 КАС України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2021р. у справі №520/7764/2020 були встановлені обставини відсутності у Управління такого обов`язку.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2021р. ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021р. у справі №520/7764/2020 було залишено без змін.

Розмір пенсії заявника з 01.01.2018р. на виконання рішення суду у справі №520/15387/2020 склав - 14.152,06грн. як 77 % грошового забезпечення у сумі - 18.379,30грн.

Розмір пенсії заявника з 01.04.2019р. на виконання рішення суду у справі №520/15387/2020 склав - 15.143,90грн. як 77 % грошового забезпечення у сумі - 19.667,40грн.

Розмір пенсії до виплати обчислювався Управлінням у порядку п.п.1 і 2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 як основний розмір пенсії заявника до 01.01.2018р. та 50% підвищення (різниці між розміром пенсії до 01.01.2018р. та розміром пенсії після перерахунку з 01.01.2018р. у період 01.01.2018р.-31.12.2018р.) або 75% підвищення (різниці між розміром пенсії до 01.01.2018р. та розміром пенсії після перерахунку з 01.01.2018р. у період 01.01.2019р.-31.12.2019р.).

Отже, управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу зменшення розміру відсоткового значення пенсії з 01.01.2018р. з показника 77% грошового забезпечення до показника 70% грошового забезпечення було безперешкодно та без жодних перепон оскаржено заявником у межах справи №520/7764/20, де рішення суду було постановлено - 08.07.2020р.

Управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу обчислення пенсії з 01.01.2018р. без урахуванням усіх видів грошового забезпечення було безперешкодно та без жодних перепон оскаржено заявником у межах справи №520/15387/2020, де рішення суду було постановлено - 01.12.2020р.

Натомість, із вимогою про виплату за період 01.01.2018р.-31.12.2019р. 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018. позивач звернувся до суду лише 01.01.2024р. (позов містить позначку про складання 29.12.2023р.), тобто істотно пропустивши шестимісячний строк звернення до суду з позовними вимогами.

У поданій заяві позивач не повідомив суду жодної обставини, існування якої об`єктивно перешкоджало зверненню до суду з позовом про визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення розміру пенсії за рахунок виплати з 01.01.2018 року 50%, а з 01.01.2019 року 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії з врахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, з дотриманням строку відповідно до ч.2 ст.122 КАС України.

Отже, суд зазначає, що даний позов поданий поза межами строку звернення до суду, доводи заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду не можуть бути визнані судом переконливими (бо спростовуються офіційним оприлюдненням п.2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 та безперешкодним поданням заявником позовів у межах справи №520/7764/20 та №520/15387/2020), а належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду заявник не подав, що є порушенням ч.1 ст.123 та ч.6 ст.161 КАС України.

Також суд зважає, що позов містить недоліки в оформленні за п.4 ч.5 ст.160 та п.5 ч.5 ст.160 КАС України, позаяк вимога "та з урахуванням наступних змін" є неприйнятно нерозумним та взагалі неконкретизованим способом захисту права, тобто не може бути кваліфікована у якості змісту позовних вимог і викладу обставин, якими обґрунтовані вимоги позову та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Цей недолік в оформленні позову взагалі був проігнорований заявником, хоча є настільки істотним, що взагалі унеможливлює відправлення правосуддя через невизначення переліку, суті та наслідків "наступних змін".

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить переконання про те, що позов підлягає поверненню згідно з ч.2 ст.123 КАС України та п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4, 12, 121-123, 160, 161, 169, 171, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ухвалив:

1.Викладені у заяві позивача від 05.01.2024р. причини пропуску строку звернення до суду визнати неповажними.

2.Вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 04.01.2023р. у справі №520/43/24 - визнати невиконаними.

3.Позов - повернути заявникові.

4.Роз`яснити, що повернення позову не позбавляє права повторного звернення до суду; ухвала набирає законної сили з моменту підписання, оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко