Справа № 600/6124/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року м. Чернівці Справа № 600/6124/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області () від 21.07.2023 №56;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () призначити та виплачувати з 24 серпня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 28.03.1990 по 24.06.1998, з 25.06.1998 по 16.10.1999, з 24.01.2000 по 29.12.2001, з 02.01.2002 по 14.01.2002, з 20.12.2005 по 27.02.2008;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з виплати пенсії за період з 24 серпня 2022 року до моменту виплати поточної пенсії за рішенням суду.

Позов обґрунтовано тим, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. Позивач вважає, що у нього наявний необхідний загальний страховий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 згідно п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме за підрахунком Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області склав 25 років 6 місяців 16 днів. Відповідно до уточнюючих довідок, наданих органу Пенсійного фонду України, позивач працював повний робочий день на пільгових роботах. У довідках чітко вказані періоди, які зараховуються до відповідного Списку, підстави видачі із посиланням на первинні документи, посилання на проведені атестації робочих місць за умовами праці та відомості необхідні для зарахування періодів роботи до пільгового стажу за Списком №2. Враховуючи оспорювані відповідачем періоди роботи позивача, пільговий стаж за Списком №2 позивача складає 13 років 8 місяців 17 днів, страховий стаж становить 25 років 6 місяців 16 днів, що достатньо для призначення пільгової пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзивів на позовну заяву; витребувано належним чином засвідчені копії документів, які стосуються спірних правовідносин.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, не погоджуючись із позовними вимогами, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказало про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального та страхового стажу. Відповідач зазначає, що після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII пенсії за віком на пільгових умовах за Списками №1 та №2 призначаються виключно згідно зі статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV. У зв`язку з цим норми статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо можливості визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та пенсійного віку особи не підлягають застосуванню. Таким чином, згідно з положеннями статті 114 Закону України №1058-IV, якими на момент звернення позивача врегульоване визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місця, - після досягнення 55 років і за наявності, зокрема, у чоловіків страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно пільгових довідок від 14.06.2023 №143, 144, 145 та від 02.06.2023 №161, оскільки довідки не відповідають додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, а саме не зазначено характер виконуваних робіт, підсумок пільгового стажу та довідки №144, №145 не завірені трьома підписами. Поряд з цим, зауважує, що в довідці №144 включено в пільговий стаж період роботи з 01.06.1991 по 04.03.1992, який згідно записів трудової книжки на підставі наказу від 31.03.1992 №784 к в загальний стаж не включається. Отже, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Тому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позов в частині зобов`язання призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з дня виникнення права на пенсію заявлений до неналежного відповідача, оскільки ГУ ПФУ у Київській області як територіальний орган ПФУ заяву позивача про призначення пенсії та додані до неї документи не розглядало, право на надання уточнюючих довідок протягом 3-х місячного строку з моменту звернення з заявою про призначення пенсії не роз`яснювало, клопотань про витребування відповідних документів від підприємств, організацій та установ не отримувало. Крім цього, вимога до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання призначити пенсію на підставі поданих позивачем документів носить похідний характер від рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії, а відтак Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не вчинило жодних дій або бездіяльності, які є предметом позову, та не може бути відповідачем по справі. У зв`язку з наведеним, в задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області слід відмовити.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з паспортом громадянина України серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач, зокрема:

- в період з 28 березня 1990 року по 24 червня 1998 року працював в цеху №11 привідних поясів учнем збиральника гумових технічних виробів на Білоцерківському заводі гумових технічних виробів ;

- в період з 25 червня 1998 року по 29 грудня 2001 року був переведений в цеху №11 привідних поясів пресувальником вулканізаторником Білоцерківському заводі гумових технічних виробів;

- в період з 02 січня 2002 року по 14 січня 2002 року працював в цеху №11 приводних поясів пресувальником-вулканізатором у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ»;

- в період з 20 грудня 2005 року по 27 лютого 2008 року працював складальником покришок 5 розряду в складному цеху №5 у закритому акціонерному товаристві «Росава».

Відповідно до змісту довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №143 від 14 червня 2023 року, №144 від 14 червня 2023 року, №145 від 14 червня 2023 року, №161 від 02 червня 2023 року, ОСОБА_1 дійсно в періоди з 02.01.2002 року по 14.01.2002 року, з 28.03.1990 року по 24.06.1998 року, з 24.01.2000 року по 29.12.2001 року, з 25.06.1998 року по 16.10.1999 року, з 20.12.2005 року по 27.02.2008 року працював повний робочий день на посадах, що передбачені Списком №2 розділ Х Постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року та в подальшому Постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 та Списком №1 розділ VIII Постанови Кабінету Міністрів №162 від 11.03.1994 року. Атестація робочих місць позивача проводилася.

13 липня 2023 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатами розгляду якої Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області винесло рішення №56 від 21 липня 2023 року про відмову у призначенні пенсії.

Як вбачається з вказаного рішення, до пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно пільгових довідок від 14.06.2023 №143, №144, №145 та від 02.06.2023 року №161, оскільки довідки не відповідають додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, а саме не зазначено характер виконуваних робіт, підсумок пільгового стажу та довідки №144, №145 не звірені трьома підписами. У довідці №144 включено в пільговий стаж період роботи з 01.06.1991 по 04.03.1992, який згідно записів трудової книжки на підставі наказу від 31.03.1992 року №784к в загальний стаж не включається.

Згідно згаданого рішення у призначенні пенсії згідно частини другої статті 144 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відмовлено, оскільки відсутній необхідний і страховий стаж.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7-9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області №56 від 21.07.2023 року, що є предметом оскарження в даній справі, ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за віком на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного страхового стажу та пільгового стажу у зв`язку з незарахуванням до пільгового стажу позивача періодів роботи згідно довідок від 14.06.2023 №143, №144, №145 та від 02.06.2023 №161, оскільки такі довідки не відповідають додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, а саме не зазначено характер виконуваних робіт, підсумок пільгового стажу та довідки №144, №145 не звірені трьома підписами.

Щодо відсутності у позивача необхідного страхового стажу, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Порядок призначення пенсії, у тому числі на пільгових умовах, встановлений Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII, доповнено Закон №1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.»

Відповідно до статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІІ (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ загальний страховий (трудовий) стаж необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.».

Таким чином, Конституційним Судом України визнано неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Водночас Конституційним Судом України встановлено, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловікам після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2. Перший із цих законів визначав такий стаж для чоловіків 25 років, тоді як другий, з урахуванням дати досягнення 55- річного віку з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 сформовано правовий висновок, згідно із яким оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19), у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням висновків Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Наведене є правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 лютого 2022 року у справі №360/4639/20 з подібних правовідносин, яку суд враховує при вирішенні цього спору в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене та беручи до уваги висновки Верховного Суду у справі №360/4639/20, в даних спірних відносинах підлягають застосуванню норми пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, згідно з якими право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у чоловіків виникає по досягненню 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, з урахуванням наведеного, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного страхового стажу, оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії страховий стаж позивача становив 25 років 6 місяців 16 днів (що визнається пенсійним органом), який є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII.

Стосовно не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернівецькій області періодів роботи позивача згідно довідок від 14.06.2023 №143, №144, №145 та від 02.06.2023 №161, оскільки такі довідки не відповідають додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, а саме не зазначено характер виконуваних робіт, підсумок пільгового стажу та довідки №144, №145 не звірені трьома підписами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_3 (в частині спірних періодів), ОСОБА_1 працював:

- в період з 28 березня 1990 року по 24 червня 1998 року працював в цеху №11 привідних поясів учнем збиральника гумових технічних виробів на Білоцерківському заводі гумових технічних виробів ;

- в період з 25 червня 1998 року по 29 грудня 2001 року був переведений в цеху №11 привідних поясів на посаду пресувальника вулканізаторника Білоцерківському заводі гумових технічних виробів;

- в період з 02 січня 2002 року по 14 січня 2002 року працював в цеху №11 приводних поясів пресувальником-вулканізатором у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ»;

- в період з 20 грудня 2005 року по 27 лютого 2008 року працював складальником покришок 5 розряду в складному цеху №5 у закритому акціонерному товаристві «Росава».

Відповідно до пільгової довідки №143 від 14 червня 2023 року, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ» зазначено про пільговий характер роботи за Списком №2 за період з 02 січня 2002 року по 14 січня 2002 року на посаді «пресувальника-вулканізатора» на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ».

Згідно пільгової довідки №144 від 14 червня 2023 року, видану Приватним акціонерним товариством «Білоцерківським заводом технічних виробів», зазначено про пільговий характер роботи за Списком №2 за періоди з 28 березня 1990 року по 24 червня 1998 року та з 24 січня 2000 року по 29 грудня 2001 року на посадах «учень збиральника гумових технічних виробів», «збиральника гумових технічних виробів», «пресувальника-вулканізатора» на Білоцерківському заводі гумових технічних виробів.

У пільговій довідці №145 від 14 червня 2023 року, виданої Приватним акціонерним товариством «Білоцерківським заводом технічних виробів», зазначено про пільговий характер роботи за Списком №1 за період з 25 червня 1998 року по 16 жовтня 1999 року на посаді «пресувальника-вулканізатор» на Білоцерківському заводі гумових технічних виробів.

Пільговою довідкою №161 від 02 червня 2023 року, виданою ліквідатором Приватного акціонерного товариства «Росава», підтверджено пільговий характер роботи за Списком №2 за періоди з 20 грудня 2005 року по 27 лютого 2008 року на посаді «складник покришок» у Закритому акціонерному товаристві «Росава».

Суд звертає увагу, що в даному випадку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Враховуючи, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні підстави для їх неврахування.

Таким чином, періоди роботи позивача з 02 січня 2002 року по 14 січня 2002 року; з 28 березня 1990 року по 24 червня 1998 року; з 24 січня 2000 року по 29 грудня 2001 року; з 25 червня 1998 року по 16 жовтня 1999 року ; з 20 грудня 2005 року по 27 лютого 2008 року мають бути зараховані до пільгового стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи викладене, перевіряючи оскаржувані позивачем дії (рішення) суб`єктів владних повноважень на відповідність її критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, діяло не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення.

Зважаючи на те, що звернення до суду з цим позовом обумовлено, фактично, незгодою позивача із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 21 липня 2023 року №56, то суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправним та скасування названого рішення.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте в ході судового розгляду даної справи відповідачами не доведено правомірності оскаржуваної відмови.

Позиція Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області суперечить висновкам Верховного Суду у справі №360/4639/20, обставини у якій є подібними обставинам даної справи.

Згідно приписів частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач досяг пенсійного віку, який дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах - 23 серпня 2022 року. Однак із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України 13 липня 2023 року, тобто після спливу тримісячного строку з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах саме з 13 липня 2023 року - дати звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії. При цьому суд зауважує, що частина перша статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачає можливість поновлення пропущеного строку для призначення пенсії за віком з дня досягнення особою пенсійного віку у випадку пропуску особою тримісячного строку звернення за пенсією.

Оскільки суд в даному рішенні прийшов до висновку про відсутність правових підстав у Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах та враховуючи, що позивач досягнув 55-річного віку на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах і у позивача наявний необхідний страховий та пільговий стаж, то суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 спірних періодів роботи з дня звернення за пенсією - 13 липня 2023 року.

Тому, суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (як орган, до якого звернувся позивач із заявою про призначення пенсії за віком та орган за місцем реєстрації позивача - згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846) призначити ОСОБА_1 з 13 липня 2023 року пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи: з 28 березня 1990 року по 24 червня 1998 року, з 25 червня 1998 року по 16 жовтня 1999 року, з 24 січня 2000 року по 29 грудня 2001 року, з 02 січня 2002 року по 14 січня 2002 року та з 20 грудня 2005 року по 27 лютого 2008 року.

На переконання суду, саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

Водночас, щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплатити заборгованість з виплати пенсії за період з 24 серпня 2022 року до моменту виплати поточної пенсії за рішенням суду, то така не підлягає задоволенню з огляду на її передчасність. При цьому суд зауважує, що виплата заборгованості пенсії можлива лише після призначення пенсії, здійснення перерахунку такої пенсії позивача та чіткого визначення пенсійним органом відповідних сум.

Отже, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги у позові допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії за віком на пільгових умовах суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням по даній справі позовні вимоги задоволено шляхом зобов`язання Головне Управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах. Натомість у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплатити заборгованість з виплати пенсії за період з 24 серпня 2022 року до моменту виплати поточної пенсії за рішенням суду відмовлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування в даному випадку приписів статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України України. До цього варто зауважити і те, що у спірних відносинах у межах заявлених позовних вимог судом не визначається конкретна сума пенсії, належна до виплати позивачу, що унеможливлює допущення до негайного виконання рішення у цій справі згідно пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно вимог у позові про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подати звіт про виконання судового рішення протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд зазначає, що наразі відсутні підстави для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог. Натомість, доводи відповідачів є безпідставними та такими, що не свідчать про законність оскаржуваних дій (рішення).

Відповідно до положень частин першої, третьої, сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 2147,20 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1073,60 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду у Чернівецькій області, яким було прийнято незаконне рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, що зумовило цей спір.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 21 липня 2023 року №56 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 з 13 липня 2023 року пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці із зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи: з 28 березня 1990 року по 24 червня 1998 року, з 25 червня 1998 року по 16 жовтня 1999 року, з 24 січня 2000 року по 29 грудня 2001 року, з 02 січня 2002 року по 14 січня 2002 року та з 20 грудня 2005 року по 27 лютого 2008 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 03 січня 2024 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, Площа Центральна, 3, ); відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ).

Суддя О.П. Лелюк