Справа № 300/9063/23
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2024-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"02" січня 2024 р. Справа № 300/9063/23

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши матеріали

позовної заяви ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення,

ВСТАНОВИВ:

Єрьоміна Вікторія Анатоліївна (надалі, також - представник позивача, Єрьоміна В.А.), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 28.12.2023 звернулася в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років позивачу з 74% відповідних сум грошового забезпечення до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та проведення перерахунку з 01.04.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 №9/1/3657 від 14.09.2021, з основним розміром 70%;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 в розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення та з 01.04.2019 на підставі довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 №9/1/3657 від 14.09.2021 у розмірі 74% грошового забезпечення та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі із врахуванням раніше виплачених сум.

Пунктами 3 та 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує: чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно із частиною 3 статті 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 (надалі, також - Закон України "Про судовий збір"), суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Представником позивача до позовної заяви долучено квитанцію про сплату судового збору №6180-4КК9-37ЕС-1995 від 29.01.2023 в сумі 1073,60 грн.

В той же час, зазначений платіжний документ за аналогічним номером, датою та розміром сплаченого судового збору подані позивачем до Івано-Франківського окружного адміністративного суду 07.02.2023 у справі №300/429/23, 28.03.2023 у справі №300/1500/23, 08.06.2023 у справі №300/3368/23, 24.07.2023 у справі №300/4804/23, 18.09.2023 у справі №300/6441/23.

Вказане підтверджується довідкою начальника відділу документального забезпечення - канцелярія Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2023. Тобто, відповідного зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за подання позовної заяви в адміністративній справі №300/9063/23 не відбулось.

Слід звернути увагу, що позивач не позбавлений права повернення сплаченого судового збору на підставі поданої ним заяви в межах адміністративної справи №300/429/23, в силу вимог статті 7 Закону України "Про судовий збір", в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

За таких обставин, суд зазначає, що вказаний вище платіжний документ не є належним доказом сплати судового збору за подання до суду даної позовної заяви, оскільки такі кошти сплачені за іншою позовною заявою, а саме вперше в адміністративній справі №300/429/23.

Таким чином, позивачем не додано документу про сплату судового збору.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно зі статями 1 та 2 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 4 зазначеного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2023 року у розмірі 2 684 гривні.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви суддею встановлено, що позивачем заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру.

Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону №3674-VI передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання фізичною особою до суду адміністративного позову немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

За наявності вказаного недоліку, позовна заява не відповідає вимогам частини 3 статті 161 КАС України.

Також згідно з частиною 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 6 статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Разом з позовною заявою представник позивача 28.12.2023 подала до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. У зазначеній заяві Єрьоміна В.А. вказала що ОСОБА_1 , незважаючи на призначення йому пенсії за вислугу років в розмірі 74% сум грошового забезпечення, відповідач здійснив з 01.01.2018 перерахунок його пенсії відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з 70% сум грошового забезпечення. Представник позивача, посилаючись на положення частини 3 статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зазначає, що законодавець не обмежив строк звернення до суду із вимогами про перерахунок пенсії. Окрім цього, Єрьоміна В.А. як на одну із мотивацій дотримання строків звернення до суду, покликається на правову позицію Верховного Суду, сформовану в постанові від 26.01.2021 у справі №520/11178/2020, оскільки виходячи з принципу "належного врядування" пенсіонер, який отримує пенсію, керується презумпцією, за змістом якої розмір пенсії має визначатися відповідно до закону. Також представник позивача вказала як на поважну причину пропуску строку на звернення до суду введення на території України з 24.02.2022 воєнного стану. Відтак, просить вважати причини пропуску строку на звернення до суду з цим позовом поважними та поновити такий строк.

Оцінюючи позовну заяву на відповідність вимогам частини 6 статті 161 КАС України, суд зазначає таке.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись. Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Водночас, Суд наголосив на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Зазначена позиція підтримана Верховним Судом і в постанові від 15.09.2023 у справі №1340/5990/18.

Зі змісту прохальної частини позову вбачається, що представник позивача просить суд зобов`язати відповідача здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 в розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення та з 01.04.2019 на підставі довідки виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 №9/1/3657 від 14.09.2021 у розмірі 74% грошового забезпечення та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі із врахуванням раніше виплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», відповідач зменшив розмір його пенсії до 70% сум грошового забезпечення.

Однак до суду із цим позовом позивач звернувся лише 28.12.2023. Отже позивач пропустив встановлений частиною другою статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з позовними вимогами за період, що передує цьому строку (тобто, за період з 01.01.2018 по 27.06.2023).

Суд наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, внаслідок чого, в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує.

Позивач щомісячно отримував пенсійні платежі, а тому в будь-якому разі її розмір був відомий позивачу. До того ж, позивач мав об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено той чи інший перерахунок пенсії, з яких складових вона складається, як обрахована, зокрема і щодо питання застосування відсоткового показника при обрахунку розміру пенсії відносно грошового забезпечення відповідною посадою.

Представник позивача, як на одну із мотивацій дотримання позивачем строків звернення до суду, покликається на необхідності застосувати правової позиції Верховного Суду, сформованої в постанові від 26.01.2021 у справі №520/11178/2020, оскільки виходячи з принципу "належного врядування" пенсіонер, який отримує пенсію, керується презумпцією, за змістом якої розмір пенсії має визначатися відповідно до закону.

Із публічних відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 26.01.2021 в справі №520/11178/2020 у власній постанові, на яку покликається представник позивача, сформував правові висновки щодо питання застосування процесуальних строків у правовідносинах, які виникають з пенсійного забезпечення із покликанням на іншу попередню постанову Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №635/7878/16-а, ухвалену у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

У такій постанові суд касаційної інстанції сформував висновки про наявність у позивача права при зверненні до суду 14.11.2016 ставити в судовому порядку перевірку правомірності рішень, дій і бездіяльності щодо перерахунку пенсії на підставі окремих положень статей 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014 по 03.08.2014.

В свою чергу, суд вказує, що Верховний Суд у складі усієї Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних права Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 (ухваленої пізніше в часі від постанови у справі №520/11178/2020), висловив іншу, оновлену і протилежну правову позицію щодо застосування процесуальних строків у правовідносинах, що виникають з пенсійного забезпечення і положень статей 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014 по 03.08.2014:

"20. Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

21. Відтак, на думку Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів".

При цьому суд вказує, що Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №755/10947/17 у постанові від 30.01.2019 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, якщо остання позиція відмінна від попередньої (http://reestr.court.gov.ua/Review/79834955).

Також у своїй заяві про поновлення пропущеного строку представник позивача покликається на норми статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (надалі, також - Закон №2262-XII), яка регулює питання строків перерахунку призначених пенсій.

Із цього приводу суд зазначає, що частинами 2, 3 статті 51 Закону №2262-XII визначено, що перерахунок пенсій, призначених особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Отже, вказана норма регулює питання проведення перерахунку пенсії за минулий час при введенні нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення у зв`язку з непроведенням такого перерахунку, зокрема, з вини органів Пенсійного фонду України.

Однак предметом цього спору не є оскарження бездіяльності відповідача щодо непроведення перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною розміру грошового забезпечення.

Враховуючи те, що спірні правовідносини не стосуються перерахунку пенсії та те, що наведена норма врегульовує питання строків перерахунку пенсії, а не строків, передбачених статтею 122 КАС України, частина 3 статті 51 Закону №2262-XII не може бути застосована при розгляді питання строків звернення до суду. Відтак, покликання представника позивача на статтю 51 Закону №2262-XII є помилковими.

Також представник позивача посилається як на поважну причину пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду з цим позовом введення на території України воєнного стану, однак жодних обставин, які виникли внаслідок запровадження воєнного стану та мали місце щодо позивача, у зв`язку з чим унеможливили звернення його до суду у визначений строк, Єрьоміна В.А. не наводить.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2022 року в справі №500/1912/22 зазначив, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення строків звернення до суду, якщо позивач не обґрунтував неможливість такого звернення у встановленні строки.

Окрім цього, воєнний стан на території України запроваджено з 24 лютого 2022 року згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану", тобто значно пізніше дати, з якої, на переконання представника позивача, порушено право ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, вказані представником позивача в заяві про поновлення пропущеного строку підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду із позовними вимогами за період з 01.01.2018 по 27.06.2023 є неповажними.

Представником позивача не надано інших належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення позивача до адміністративного суду та не наведено інших поважних обставин, які не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Отже, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду в частині позовних вимог за період з 01.01.2018 по 27.06.2023 та належним чином не обґрунтовано поважність причин такого пропуску.

Враховуючи наведене та з огляду на приписи статті 123, частини 6 статті 161 КАС України, наявні процесуальні підстави для залишення позовної заяви без руху та надання позивачу строку для подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із заявленими позовними вимогами та надання доказів наявності поважних причин пропуску такого строку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі наведеного, керуючись статями 161, 169, 171 та 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними, наведені у заяві від 28.12.2023 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в частині позовних вимог за період з 01.01.2018 по 20.06.2023.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, - залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом:

- подання доказів, які підтверджують підставу звільнення від сплати судового збору відповідно до закону або документа про сплату судового збору за подання цієї позовної заяви у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок;

- подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на звернення до суду із зазначенням причин пропуску строку, відмінних від тих, які наведенні у заяві від 28.12.2023 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, разом з доказами поважності причин його пропуску в частині позовних вимог за період з 01.01.2018 по 20.06.2023.

У разі неможливості долучення певних доказів, повідомити про причини неможливості подання таких доказів.

Роз`яснити, що в разі бездіяльності щодо усунення недоліків у вище зазначений строк, позовна заява буде повернена позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.