Справа № 460/486/23
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2023 року м. Рівне №460/486/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач-1) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про відмову в призначенні пенсії за вислугу років від 28.10.2022 №64;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області призначити та виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до п."а" ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п.4 "Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №148.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що робота на посадах, які обіймав позивач в період з 26.01.1988 по 14.04.1994, з 16.05.2014 по 23.09.2022 має бути зарахована до вислуги років, як особі льотного складу, відповідно до ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою суду від 11.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), залучено до участі у справі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-2), встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу суду від 11.01.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області отримано через підсистему "Електронний суд" 12.01.2023, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області - 12.12.2023.

Відзив на позовну заяву відповідачами подано не було.

Відтак, відповідно до вимог ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує дану справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 24.10.2022 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії.

Зазначену заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 28.10.2023 №64 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.

Згідно із зазначеним рішенням:

- вік ОСОБА_1 становить 60 років 6 місяців 15 днів;

- страховий стаж становить 22 роки 3 місяців 19 днів, стаж для права на пенсію за вислугу років до 11.10.2017 становить 0 років 0 місяців 0 днів.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV).

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

03.10.2017 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким з 11.10.2017 розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно з п.2-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Крім того, Законом №2148-VІІІ також були внесені зміни і до п.16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у такій редакції:

"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Згідно із ст.51 Закону №1788-XII, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до ч.1 ст.54 Закону №1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті:

а) працівники льотного і льотно-випробного складу після досягнення 50 років і за наявності вислуги років на цих посадах станом на 1 квітня 2015 не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок та після цієї дати при набутті вислуги років на цих посадах: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років у чоловіків і не менше 25 років у жінок.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

04.06.2019 Конституційним Судом України було ухвалено рішення №2-р/2019, яким визнано неконституційними положення п."а" ст.54, ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII.

Вказані норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 2-р/2019, тобто з 04.06.2019.

Конституційний Суд України, ухвалюючи Рішення №2-р/2019, вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист (п.3.2).

Згідно з вимогами п."а" ст.54 Закону №1788-ХІІ, у редакції до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, Перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418 "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу".

Відповідно до Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, до посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років належать: 1. Члени екіпажів повітряних суден та інших літальних апаратів; 2. Льотно-інструкторський склад; 3. Командно-льотний склад: керівники (їх заступники), інспектори й інші спеціалісти з льотної служби (льотної роботи) міністерств, відомств, управлінь, об`єднань, підприємств, установ, організацій та їх структурних підрозділів, які мають діюче льотне свідоцтво і беруть участь в польотах у складі екіпажу повітряного судна або іншого літального апарата; 4. Парашутисти всіх найменувань, рятувальники, а також десантники-пожежники всіх найменувань, інструктори авіапожежної служби, керівники парашутних (парашутно-рятувальних, пошуково-рятувальних) підрозділів, працівники позаштатних і штатних парашутно-десантних груп, які здійснюють стрибки з парашутом або спуски (підйоми) на спеціальних спуско-піднімальних пристроях з вертольотів, що перебувають на висоті не менше 10 метрів.

Згідно з п.1 Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1192 №418, при обчисленні строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу рахуються: д) один рік роботи на посадах, передбачених у пункті 4 Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, - за півтора року вислуги за умови виконання річної норми стрибків з поршневих літаків, вертольотів, дирижаблів та аеростатів, спусків (піднімань) на спеціальних спуско-піднімальних пристроях з вертольотів, які перебувають у режимі висіння не менше 10 метрів, а при виконанні річної норми стрибків із реактивних літаків і вертольотів - за два роки вислуги.

Суд встановив, що згідно із записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , останній працював:

- з 26.01.1988 в Рівненському авіаспортклубі на посаді ст. інструктора парашутиста АСК (запис №10);

- з 01.02.1990 переведений на посаду інструктором ПДП АСК (запис №11);

- 14.04.1994 звільнений з посади (запис №12);

- з 16.05.2014 прийняти на посаду командира парашутної ланки в Рівненський авіспортклуб (запис №15)

- з 10.03.2015 переведений на посаду інструктора парашутної підготовки, та парашутно- десантної підготовки (запис №16);

- 20.05.2016 звільнений з займаної посади (запис №17);

- з 22.05.2016 прийнятий на посаду інструктора парашутної підготовки в ГО "Львівський авіаційно спортивний клуб Товариства сприяння обороні України" (запис №18);

- 22.05.2016 внесено запис запис №18 є недійсний, прийнятий 21.05.2016 на посаду інструктора парашута десантної підготовки (запис №19);

- 30.06.2016 звільнений з займаної посади (запис №20);

- 30.06.2022 внесено запис запис №20 є недійсний. Поновлено на посаді інструктора парашутно - десантної підготовки (запис №21);

22.09.2022 звільнений з займаної посади (запис №22).

Суд встановив, що всі записи у трудовій книжці позивача завірені підписами уповноважених осіб та печатками відповідних авіапідприємств.

Вказаний період роботи ОСОБА_1 у ГО "Львівський авіаційно спортивний клуб Товариства сприяння обороні України" з 21.05.2016 по 23.09.2022 підтверджується також довідкою №2 від 20.09.2022, виданою ГО "Львівський авіаційно спортивний клуб Товариства сприяння обороні України". Зі змісту зазначеної довідки вбачається, що загальний стаж роботи позивача в ГО "Львівський авіаційно спортивний клуб Товариства сприяння обороні України" становить 6 років 4 місяці 2 дні. Ця довідка також містить кількість стрибків виконаних позивачем за 2016 2022 роки.

Період роботи позивача в Рівненському авіаспортклубі ТСО України з 26.01.1998 по 14.04.1994, з 16.05.2014 по 20.05.2016 підтверджуються довідкою №11 від 03.10.2022, виданою Рівненським авіаспортклубом ТСО України. Загальний стаж роботи позивача становить 8 років 2 місяці 23 дні. зазначена довідка також містить кількість стрибків виконаних позивачем за 1988 1994 роки та за 2014 2015 роки.

Крім того, згідно із листом ГО "Товариство сприяння обороні України" від 13.12.2022 №200/05-30, річна кількість стрибків передбачена Збірником програм по парашутній та парашутно рятувальній підготовці (СППП 90) становить 40 стрибків з парашутом на рік.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що до спеціального стажу роботи позивача підлягає зарахуванню період його роботи у ГО "Львівський авіаційно спортивний клуб Товариства сприяння обороні України" з 21.05.2016 по 23.09.2022, та в Рівненському авіаспортклубі ТСО України з 26.01.1998 по 14.04.1994, з 16.05.2014 по 20.05.2016.

Таким чином, рішення відповідача-1 про відмову у призначенні позивачу пенсії є протиправним, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

При цьому, щодо позовних вимог у частині зобов`язання відповідача-1 призначити та виплачувати позивачу пенсію, починаючи з 24.10.2022, суд зазначає таке.

Перевірити чи правильно проведено пенсійним органом розрахунок стажу роботи позивача і чи такий є достатнім для призначення пенсії позивачу, який період зарахований, а який не зарахований, за наявними у матеріалах справи доказами у суду можливість відсутня.

Крім того, суд звертає увагу на те, що повноважним органом для обрахунку та призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого й належить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії за умови, що таких дій не вчинив відповідач.

Отже, вимога про зобов`язання призначити та виплачувати позивачу пенсію за встановлених обставин є передчасною.

Враховуючи наведене, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути питання щодо призначення позивачу пенсії із врахуванням висновків суду та прийняти відповідне рішення.

При цьому, розглядаючи повторно заяву позивача про призначення пенсії, відповідач зобов`язаний дотримуватися вимог п.4.1 Порядку №22-1 в частині повідомлення позивача про необхідність надання додаткових документів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели обставин, на яких ґрунтуються їхні заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються йоговимоги.

Отже, позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд встановлено, що у позовній заяві позивачем фактично було заявлено одну вимогу немайнового характеру. Під час звернення до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2147,20 грн згідно з квитанцією від 05.01.2023.

Оскільки позов містив одну вимогу немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягає задоволенню, то розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати із сплати судового збору в сумі 1073,60 грн.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI cплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак, для повернення судового збору в сумі 1073,60 грн, який внесено в більшому розмірі, ніж встановлено законом, позивачу необхідно подати до суду відповідне клопотання.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в призначенні пенсії від 28.10.2022 №64.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 період його роботи з 26.01.1998 по 14.04.1994, з 16.05.2014 по 23.09.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі заяви від 24.10.2022, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області судові витрати із сплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (площа Народна, буд.4, м.Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська область, 88008; ідентифікаційний код юридичної особи 20453063).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Олександра Борисенка, буд.7, м.Рівне, Рівненська область, 33028; ідентифікаційний код юридичної особи 21084076).

Рішення складено 29 грудня 2023 року.

Суддя О.М. Дудар