Справа № 480/12006/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 р. Справа № 480/12006/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.08.2022, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 16.08.22 по справі № 480/12006/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

третя особа: Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач, МВС України), третя особа - ліквідаційна комісія Управління МВС України в Сумській області (далі - третя особа, ліквідаційна комісія УМВС України в Сумській обл.), в якій просив:

- визнати протиправною відмову відповідача у призначенні йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності II групи з 02.11.2018, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності II групи з 02.11.2018, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.08.2022 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційну скаргу задовольнити повністю, скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідно до п. 2 Порядку днем виникнення права на отримання грошової допомоги, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Тобто апелянт вважає, що таке право виникає незалежно ані від часу встановлення інвалідності ані від черговості медичного огляду (вперше чи повторний).

Крім цього зазначив, що п. 4 Порядку, на який посилається відповідач як на підставу для відмови у призначенні йому допомоги, не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного медичного огляду, в результаті якого встановлена вища група чи інша причина інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним, оскільки воно узгоджене з висновками викладених в постановах Верховного Суду, зокрема, у справі №711/1837/18 від 22.10.2020.

Наголосив, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Крім цього зазначив, що п. 14 Порядку №850 регламентує відносини сторін під час первинного призначення та виплати одноразової грошової допомоги, і ніяким чином не регулює правовідносини, викладені в даному позову.

Третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (а.с.8), посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС серії НОМЕР_2 (а.с.5), посвідченням інваліда війни серії НОМЕР_3 (а.с.4).

23.06.2000 експертним висновком Обласної експертної ради при ВЛК ГУМВС України в Сумській області №12 визначено, що захворювання пенсіонера ОСОБА_1 пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та пов`язане з виконанням службових обов`язків (а.с.12).

07.05.2001 позивачу по державному обов`язковому особистому страхуванню була проведена виплата страхової суми у розмірі 1150 грн., в зв`язку з втратою працездатності 25% (а.с.65).

22.09.2003 відповідно до витягу з акту огляду МСЕК ОСОБА_1 при первинному огляді 22.09.2003 було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків на ЧАЕС (а.с.62).

20.08.2004 позивачу по державному обов`язковому особистому страхуванню була проведена виплата у розмірі 12224 грн. у зв`язку з ІІІ групою інвалідності (а.с.65).

13.11.2018 згідно довідки та виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності позивача при повторному огляді 02.11.2018 було встановлено ІІ групу інвалідності, ступінь втрати працездатності становить 80% у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків на ЧАЕС (а.с.9-11).

26.05.2020 позивач звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС в Сумській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності.

10.06.2020 листом №33/О-12лк відповідач повідомив позивачу, що підстав для виплати одноразової грошової допомоги немає, з чим позивач не погодився та звернувся до Сумського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.

29.07.2020 рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі №480/4117/20, що набрало законної сили, його позовні вимоги було задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області щодо неподання Міністерству внутрішніх справ України документів про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ; зобов`язано ліквідаційну комісію УМВС України в Сумській області подати до Міністерства внутрішніх справ України документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.16-21).

05.04.2021 Ліквідаційною комісією УМВС України в Сумській області, на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 у справі №480/4117/20, за заявою позивача було подано до МВС України документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.57).

07.04.2021 листом №60/33/01- 2021 повідомлено позивачу, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України було опрацьовано матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги та прийнято рішення про відмову у її призначенні, оскільки при проведенні МСЕК представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, що є прямим порушенням вимог Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико соціальної експертизи», а також між оглядами МСЕК пройшло понад два роки. У зв`язку з цим прийнято висновок, на якому міститься відмітка про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги із зазначенням підстав відмови у затвердженні вказаного висновку. (а.с.49-52, 56)

Не погодившись з рішенням про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII Про міліцію (далі - Закон №565-XII, чинний на момент проходження служби в органах внутрішніх справ), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно вимог ст. 23 Закону №565-XII, постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850).

02.07.2015 прийнято Закон України Про Національну поліцію (далі - Закон №580-VIII), згідно з п. 15 Прикінцевих та перехідних положень якого, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України Про міліцію, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України Про Національну поліцію.

Відповідно до п. 2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пп. 2 п. 3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Перелік документів, які необхідно подати працівнику міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, визначений у пункті 7 вказаного Порядку.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Відповідно до п. 9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з п. 10 Порядку №850, грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС України рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС України.

Тобто, на час виникнення спірних відносин за позивачем, як колишнім працівником органів внутрішніх справ, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, право на отримання одноразової грошової допомоги зберігалось згідно з п. 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII.

При цьому, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції щодо процедури, умов, розмірів, а також строків, визначає Порядок №850.

Відповідно до п. 4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Колегія суддів зазначає, що за своєю суттю одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, гарантованою державою у зв`язку із, зокрема, встановленням інвалідності працівникові міліції, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Право на отримання грошової допомоги та право отримання допомоги в більшому розмірі (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) у зв`язку із виникненням обставин, з якими законодавець пов`язує збільшення її розміру, є різними правовими поняттями.

Отже, процедура перегляду розміру вже призначеної та виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною обставин, наданням нових документів, передбачає виплату лише різниці між виплаченою та нарахованою сумою у зв`язку із встановленням згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності під час повторного огляду.

Визначення у такій процедурі строків є важливим для правового регулювання таких відносин, оскільки за загальним правилом суб`єктивні права та юридичні обов`язки їхніх учасників виникають, розвиваються та припиняються у певний час. Строки дисциплінують учасників правових зв`язків, забезпечують чіткість і визначеність у правах та обов`язках суб`єктів.

Крім того, положеннями ст. 23 Закону №565-XII, які втратили чинність з набранням чинності Законом №580-VII, не було передбачено права працівника органів внутрішніх справ на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку із підвищенням групи чи визначенням іншої причини інвалідності або збільшенням відсотку втрати працездатності під час повторного огляду МСЕК.

Вказаний механізм визначений лише Порядком №850, п. 4 якого визначає умови, коли здійснюється виплата допомоги та передбачає дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.

Враховуючи, що положення Закону №565-XII втратили чинність, а за колишніми працівниками міліції збереглося лише право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, зокрема у зв`язку із встановленням інвалідності за певних обставин, яке може бути реалізовано через механізм, визначений Порядком № 850, відтак до відносин, які виникли у цій справі слід застосувати строк, обмежений положеннями п. 4 вказаного Порядку №850 двома роками, який обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

При цьому, положення п. 4 Порядку №850 встановлюють обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу при первинному огляді МСЕК у 2001 році встановлено 25% втрати професійної працездатності та проведено виплату страхового відшкодування з обов`язкового особистого страхування працівників органів внутрішніх справ у розмірі 1150 грн.

При повторному огляді МСЕК, який проводився 22.09.2003 позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності від захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та проведено виплату страхового відшкодування з обов`язкового особистого страхування працівників МВС України а розмірі 12224 грн.

02.11.2018 позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності та 80 % втрати працездатності.

Враховуючи те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності та 80 % втрати працездатності, відбувся 02.11.2018, а первинно інвалідність встановлено 22.09.2003, оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

За таких обставин, відмова МВС України у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановлення ІІ групи інвалідності є правомірною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.05.2023 у справі №340/4643/20.

Колегія суддів зазначає, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 22.10.2020 у справі № 711/1837/18 відступила від висновку, викладеного вперше у постанові від 13.02.2018 у справі № 808/1866/16 та інших постановах, у яких містися висновок про те, що пункт 4 Порядку № 850 не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Посилання апелянта на практику Верховного Суду викладену в постанові від 07.10.2021 у справі №480/3258/21 колегія суддів до уваги не приймає, з урахуванням вище зазначеної судової практики.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року по справі № 480/12006/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін