Справа № 420/25668/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2024-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасувати вимогу та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 22.09.2023 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправною та скасувати сформовану Головним управлінням ДПС в Одеській області вимогу № Ф-76589-13-У від 09.06.2023 р. про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 на суму 36079,10 грн.;

2. Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області здійснити дії по відображенню/коригуванню даних у інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення (скасування) нарахованої заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 у розмірі 12468,72 грн.

Ухвалою від 27.09.2023 позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали, роз`яснено, що виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду належним чином оформленої та обґрунтованої позовної заяви (з копіями відповідачам).

28.09.2023 року до суду від позивача за вх. № 32907/23 надійшла заява з належним чином оформленою позовною заявою.

Ухвалою від 13.10.2023 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що протягом січня-жовтня 2020 року ним сплачувався ЄСВ на рівні мінімального, ЄСВ за 2020 рік він перестав самостійно сплачувати з листопада 2020 року (нарахований календарний місяць жовтень 2020 р.), так як на момент обов`язку по сплаті ЄСВ за жовтень 2020 р. вже була наявна постанова ВСУ № 460/2442/19 від 05.11.2020 р., яка визнала подвійну сплату ЄСВ такою, що суперечить нормам законодавства. Вказує, що до листопада 2020 року ним фактично здійснювалась подвійна оплата ЄСВ, а отже нарахований помилково обов`язок зі сплати ЄСВ за 2020 рік є таким, що також підлягає коригуванню, а саме зменшенню його з 12468,72 грн. до 0 грн. Зазначає, що нарахований ЄСВ за 2021-2022 роки є нарахованим помилково та він скористався своїм правом на подання уточнюючої декларації в строк, встановлений ПКУ, та уточнені податкові декларації були прийняті до розгляду, скористався своїм правом на уточнення він до того, як дізнався про наявність вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-76589-13-У від 09.06.2023 р. Вказує, що протягом 2020-2022 років він знаходився в трудових відносинах з Державним підприємством «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування» «Зоря» - «Машпроект», яке до травня 2022 р. також нараховувало та сплачувало за нього ЄСВ, як за найманого працівника. Зазначає, що на даний час не має можливості реалізувати своє право на подачу уточнюючої декларації за 2020 рік, хоча строк давності такої подачі ще не сплив, отже вважає, що за таких обставин Головне управління ДПС в Одеській області має внести зміни до даних інформаційної системи податкових органів, здійснивши зменшення суми єдиного соціального внеску помилково нарахованого за 2020 рік з 12468,72 грн. до 0 грн.

Ухвалою від 17.10.2023 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову по справі № 420/25668/23 та зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2 на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС в Одеській області № Ф-76589-13-У від 09.06.2023, яка знаходиться на виконанні у Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), до набрання законної сили рішенням суду у справі № 420/25668/23.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі від 13.10.2023 року строк та на час прийняття рішення відзив на позовну заяву та/або заяву про продовження процесуальних строків не подав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області як платник податків та в період 2020-2022 рік був зареєстрований самозайнятою особою - адвокатом.

09.06.2023 року Головне управління ДПС в Одеській області склало та направило на податкову адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-76589-13-У, якою повідомило про наявність у платника єдиного внеску за даними інформаційної системи податкових органів заборгованості (недоїмка, штраф, пеня) у загальній сумі 36079,10 грн., що включає 36079,10 грн. недоїмки.

Як вказує позивач, 01.09.2023 він зупинив адвокатську діяльність на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та 11.09.2023 звернувся до Центру обслуговування платників Приморської ДПІ ГУ ДПС в Одеській області для отримання усної консультація стосовно подання звітності (ліквідаційної) в зв`язку із закриттям адвокатської діяльності, під час надання якої повідомили про наявність боргу по сплаті ЄСВ в сумі 36079,10 грн.

Зазначає, що ним були допущені помилки при формуванні річних звітів протягом 2020-2022 років, а саме він помилково вказував в податкових деклараціях нарахування ЄСВ, так як знаходився в трудових відносинах з Державним підприємством «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування» «Зоря» - «Машпроект», яке нараховувало та сплачувало за нього ЄСВ як за найманого працівника.

13.09.2023 року ОСОБА_1 користуючись правом на коригування податкових декларацій (виправлення помилок) за минулий період подав дві уточнюючі податкові декларації за 2021 та 2022 роки, в яких зменшив суми нарахування ЄСВ з 15840,00 грн. до 0 грн. за 2021 рік та з 17292,00 грн. до 0 грн. за 2022 рік.

14.09.2023 року ОСОБА_1 намагався подати уточнюючу декларацію за 2020 рік з метою зменшення нарахування ЄСВ з 12468,72 грн. до 0 грн., однак отримав квитанцію № 2, в якій зазначено, що за період, який зазначено в рядку «Податковий (звітний) період» додатку ЄСВ 1 до Податкової декларації, в реєстрі застрахованих осіб наявний чинний звіт за формою Додаток 5 з тип форми відмінної «для пенсії».

Як вказує позивач, з метою вирішення вказаної проблеми та отримання консультації він зателефонував на гарячу лінію ДПС та під час спілкування з консультантом було повідомлено, що за 2020 рік внести уточнення вже не можна, так як форма податкової декларація за 2020 рік змінена, а додаток до ЄСВ не діє, також було повідомлено про пропуск строку, протягом якого можна здійснити уточнення в декларацію за 2020 рік.

Не погоджуючись з такою позицією консультанта ДПС, 18.09.2023 року позивач подав заяву до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій просив здійснити коригування ЄСВ на підставі поданих уточнених податкових декларацій за 2021-2022 роки та здійснити коригування нарахованого ЄСВ за 2020 рік, зменшивши його з 12468,72 грн. до 0 грн., однак відповіді не отримав.

Зазначає, що 15.09.2023 року йому зателефонували з АТ КБ «ПриватБанк» та повідомили про те, що рахунки заблоковано в зв`язку з відкриттям виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 від 14.09.2023 р., однак штрафів та інших виконавчих документів він не отримував.

В зв`язку з цим, ОСОБА_1 15.09.2023 року ознайомився з матеріалами виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 від 14.09.2023 р. та дізнався про існування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-76589-13-У від 09.06.2023 р., винесеної Головним управлінням ДПС в Одеській області.

Позивач, не погоджуючись з вищевказаною податковою вимогою, вважаючи її протиправною звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2, 3, 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця;

недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 1 та 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Згідно з п. 2 та 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до податкового органу вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це податкового органу, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником.

Податковий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 20 календарних днів з дня отримання скарги на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Керівник (його заступник або уповноважена особа) податкового органу може прийняти рішення про подовження строку розгляду скарги платника єдиного внеску понад встановлений строк, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника єдиного внеску до закінчення 20-денного строку. Якщо вмотивоване рішення за скаргою платнику єдиного внеску не надсилається протягом 20-денного строку або протягом строку, подовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) податкового органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску з дня, наступного за останнім днем закінчення строків.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

Порядок обміну інформацією між податковими органами та органами державної виконавчої служби визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику.

У випадках, зазначених в абзаці одинадцятому цієї частини, податковий орган також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Суд зазначає, що особа, яка провадить господарську діяльність зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому ж випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Тобто, інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, що перебувають на обліку в органах ДПС як фізичні особи-підприємці, однак дану діяльність не здійснюють і доходи від неї не отримують, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо такою особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у податковий період 2020-2022 роки перебував в трудових відносинах та працював в Державному підприємстві «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування» «Зоря» - «Машпроект», яке нараховувало та сплачувало за нього ЄСВ як за найманого працівника, що також підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5).

Крім того, суд встановив, що ОСОБА_1 як самозайнята особа, яка проводить незалежну професійну діяльність, у податковий період 2020-2022 роки самостійно подавав до податкового органу податкові декларації про майновий стан і доходи, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, розрахунки сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2021-2022 роки, в яких самостійно визначав суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, та суму нарахованого єдиного внеску за цей період, а саме у 2020 - 12468,72 грн., у 2021 - 15840,00 грн., у 2022 - 17292,00 грн.

Також, суд встановив, що ОСОБА_1 як самозайнята особа, яка проводить незалежну професійну діяльність, за період січень-вересень 2020 року (9 місяців) самостійно здійснював оплату ЄСВ у сумі 1039,06 грн. щомісячно, що підтверджується наданими платіжними дорученнями та індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5).

Згідно з п. 1, п. 12 та п. 16 Розділу 2 Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 року № 435, звіт до органів доходів і зборів подається страхувальником або відповідальною особою страхувальника за основним місцем взяття на облік як платника єдиного внеску в органах доходів і зборів в один із таких способів: в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронних довірчих послуг; на паперових носіях, завірений підписом керівника страхувальника та скріплений печаткою (за наявності), разом з електронною формою на електронних носіях інформації; на паперових носіях, якщо у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти; надсилання поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення за умови, що у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти.

Фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства зобов`язані подавати самі за себе Звіт незалежно від того, чи ведуть вони підприємницьку діяльність.

Відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник.

Відповідно до п. 2 Розділу 3 зазначеного Порядку фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Згідно з п. 1 Розділу 4 вказаного Порядку звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 4 Розділу 1 Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 02 жовтня 2015 року № 859, фізична особа - платник податку (фізична особа - резидент, яка отримує доходи як із джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні) подає декларацію за звітний (податковий) період в установлені Кодексом строки до контролюючого органу за своєю податковою адресою (за якою її взято на облік як платника податку у контролюючому органі). Платники єдиного внеску подають розрахунок про нарахування єдиного внеску в складі декларації у випадках, визначених Законом у строки та порядку, встановлені Кодексом.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

З урахуванням зазначеного, Головне управління ДПС в Одеській області за фактом надходження від позивача податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2020-2022 роки, звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, розрахунків сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2021-2022 роки з урахуванням часткової самостійної сплати здійснило йому нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску за цей період у сумі 36079,10 грн., про що й було сформовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.06.2023 року № Ф-76589-13-У.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що Головне управління ДПС в Одеській області здійснило нарахування ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску у сумі 36079,10 грн. не виходячи з розміру мінімального страхового внеску після внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо порядку нарахування єдиного соціального внеску фізичними особами-підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного року, а на підставі поданих розрахунків (звітів) про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020-2022 роки.

Тобто, перебування позивача в трудових відносинах в період 2020-2022 роки та сплата ЄСВ роботодавцем в даному випадку не має відношення до сплати ЄСВ, самостійно визначеного позивачем як самозайнятою особою, яка проводить незалежну професійну діяльність, виходячи із отриманих сум доходу.

Зі змісту наданих матеріалів вбачається, що ДП «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування» «Зоря» - «Машпроект» в період січень 2020 року - квітень 2022 року здійснювало сплату за позивача як за найману особу ЄСВ, однак ОСОБА_1 як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність, не здійснив оплату ЄСВ після його самостійного нарахування на підставі поданих розрахунків (звітів) про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за жовтень 2020 року - грудень 2022 року, що також підтверджується наданими індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України за формою ОК-5.

За таких обставин, на думку суду, в даному випадку відповідач правомірно та обґрунтовано виніс 09.06.2023 року вимогу № Ф-76589-13-У з метою стягнення з позивача недоїмки з єдиного внеску, яка утворилася внаслідок несплати ним самостійно визначених зобов`язань зі сплати єдиного внеску.

Таким чином, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.06.2023 року № Ф-76589-13-У на суму 36079,10 грн. прийнята в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, є правомірною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань, в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації).

У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.

З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу.

Згідно пп. 2 п. 4 Розділу 4 Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 02 жовтня 2015 року № 859, у додатку ЄСВ1 до декларації «Розрахунок сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску»: у рядку 4 - зазначається необхідний тип декларації «звітна», «звітна нова» - у разі необхідності повного скасування інформації, що попередньо була подана до контролюючого органу у формі «звітна» за поточний звітний період або «уточнююча» та зазначається звітний період за який подається декларація або період що потребує уточнення.

У разі якщо після граничного терміну подання (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Розділу II Кодексу) платник єдиного внеску самостійно виявляє помилки, в тому числі, що стосуються реквізитів, у раніше поданому ним розрахунку, він зазначає тип декларації «уточнююча», звітний період, що потребує уточнення, та зазначає показники у розрізі місяців, щодо яких здійснюється розрахунок сум єдиного внеску.

При цьому обов`язково заповнюються всі рядки та колонки граф 2-6 за період, визначений у графі 8. Під час проведення документальних перевірок платник єдиного внеску не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих раніше декларацій. Після проведення перевірки подавати уточнюючі розрахунки за період, що перевірявся, заборонено. Під час подання розрахунку «після припинення» платнику єдиного внеску необхідно одночасно зазначити: необхідний тип декларації «звітна» або «звітна нова», або «уточнююча» у разі подання після термінів, визначених підпунктом 3 пункту 6 розділу I цієї Інструкції; рік та номер календарного місяця (числове значення), в якому подається така декларація.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з позивачем, що строк протягом якого самозайнята особа може подати уточнюючу декларацію становить 1095 днів, що починають свій перебіг після спливу граничного строку подання податкової декларації.

Тобто, строк подачі уточнюючої декларації за 2020 рік ще не сплив та такі уточнення можуть бути подані до 01.05.2024 року.

Як вже було зазначено, позивач скористався своїм правом та подав до контролюючого органу уточнюючі податкові декларації з розрахунками сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2021 та 2022 роки, в яких зменшив суми нарахування ЄСВ з 15840,00 грн. до 0 грн. за 2021 рік та з 17292,00 грн. до 0 грн. за 2022 рік.

При цьому, після 2020 року у зв`язку зі зміною звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на розрахунок сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, позивач 14.09.2023 року не зміг подати уточнюючу податкову декларацію за 2020 рік з метою зменшення суми нарахування ЄСВ з 12468,72 грн. до 0 грн., про що отримав квитанцію № 2.

Вказані обставини й стали підставою для звернення 18.09.2023 року позивача до відповідача із заявою про здійснення коригування нарахованого ЄСВ за 2020 рік, зменшивши його з 12468,72 грн. до 0 грн.

При цьому, відповідач не надав до суду доказів здійснення відповідних коригувань у зв`язку з технічною неможливістю позивача самостійно це зробити.

Відповідно до абз. 2 п. 42-1.2 ст. 42-1 Податкового кодексу України електронний кабінет забезпечує можливість реалізації платниками податків прав та обов`язків, визначених цим Кодексом та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, та нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання цього Кодексу та інших законів, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, в тому числі, шляхом перегляду інформації про платника податків, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків та адмініструванням податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійсненням податкового контролю, у тому числі дані оперативного обліку податків, зборів, єдиного внеску (у тому числі дані інтегрованих карток платників податків), дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість, дані системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, а також одержання такої інформації у вигляді документа, який формується автоматизовано шляхом вивантаження відповідної інформації з електронного кабінету із накладенням кваліфікованого електронного підпису посадової особи контролюючого органу та кваліфікованої електронної печатки контролюючого органу із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Згідно з п. 2 розділу 1 Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 року № 5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 року за № 321/35943, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу 2 Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 року № 5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 року за № 321/35943, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею. Під час проведення облікової операції в ІКП зазначається дата запису операції, зміст операції та/або документ, на підставі якого здійснюється запис. Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП. Усі вартісні облікові операції та облікові показники в ІКП проводяться у гривнях з двома десятковими знаками. Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення. Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій. Облікові показники, які відображаються в ІКП, залежать від форми обліку, яка передбачена умовами адміністрування відповідного платежу, що відкриваються для юридичних та фізичних осіб (далі - Перелік форм ІКП). Для організації оперативного обліку кожній ІКП присвоюється код, який її ідентифікує в інформаційній системі та не може бути присвоєний іншій ІКП.

Згідно з п. 2 глави 1 розділу 2 Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 року № 5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 року за № 321/35943, ІКП відкриваються автоматично кожному платнику в разі нарахування сум платежів, визначених територіальним органом ДПС (акт перевірки, податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», рішення про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску).

Відповідно до п. 1 глави 2 розділу 7 Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 року № 5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 року за № 321/35943, первинними документами, на підставі яких вносяться первинні показники до інформаційної системи, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, є: ухвала суду про відкриття провадження; ухвала суду про забезпечення позову; ухвала суду про відкриття апеляційного провадження; ухвала суду про відкриття касаційного провадження; ухвала суду касаційної інстанції про зупинення виконання рішення; рішення суду, прийняте по суті, що набрало законної сили (перша інстанція, апеляційна чи касаційна інстанція, Верховний Суд). До первинних показників належать такі дані первинних документів: учасники процесу; номер і дата ухвали про відкриття провадження; номер і дата ухвали про забезпечення позову; номер і дата рішення суду, прийнятого по суті; сума позову; сума, визначена рішенням суду, що набрало законної сили.

Згідно з п. 2 глави 3 розділу 7 Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 року № 5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 року за № 321/35943, сума позову, яка відображена у рішенні суду про визнання недійсними податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, та відповідає сумі податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску заноситься юристом до інформаційної системи, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження. Інформація, яка відображена у рішенні суду про оскарження частини суми податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, заноситься юристом до інформаційної системи, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження.

З урахуванням зазначеного, у зв`язку з неможливістю здійснення коригування нарахованого ЄСВ за 2020 рік самостійно, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області здійснити дії по відображенню/коригуванню даних у інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення (скасування) нарахованої заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 у розмірі 12468,72 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір за подання вказаного адміністративного позову у розмірі 2147,20 грн.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд доходить висновку про стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь позивача судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області здійснити дії по відображенню/коригуванню даних у інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення (скасування) нарахованої заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 у розмірі 12468,72 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Головне управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166).

Суддя О.А. Вовченко