Справа № 420/15719/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

30.06.2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у здійсненні перерахунку розміру основної пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням середньомісячного заробітку та страхового стажу за весь період трудової діяльності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії, з урахуванням середньомісячного заробітку та страхового стажу за весь період трудової діяльності.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що внаслідок того, що розмір пенсійного забезпечення позивача є низьким та викликає сумніви щодо правильності його обчислення та нарахування, керуючись Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», останній подав до відповідача заяву про перерахунок пенси згідно строків та вимог діючого законодавства з урахуванням стажу та середньомісячного заробітку та листом Відповідача від 21.04.2023 № 9335-8502/Б-02/8-1500/23 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії та вказано, що «перерахунок пенсії проведено згідно норм чинного законодавства».

Також позивач у позовній заяві посилається на те, що з 1 березня 2023 року на 20% індексуються мінімальні розміри пенсій «чорнобильцям». Пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання після Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими за: 8 208 грн - для осіб із 1 групою інвалідності (+1 368 грн); 6 566 грн - із II групою (+1 094 грн); 5 062 грн - із III групою та для дітей з інвалідністю (+844 грн).

Посилаючись на ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач вказує, незважаючи на наданням позивачем необхідних документів та відомостей, відповідачем було безпідставно протиправно відмовлено у здійсненні перерахунку раніше призначеної позивачу пенсії, чим порушено його конституційне право на належний рівень пенсійного забезпечення, яке має бути поновлено у заявлений в позові спосіб. Відповідач не може на власний розсуд втручатись у реалізацією особою свого права на пенсійне забезпечення та впливати на його волевиявлення приймаючи рішення про відмову на підставі оціночних суджень або гіпотетичних розрахунків, викладаючи свої висновки у формі умовного роз`яснення чи рекомендацій.

Також позивач у позовній заяві вказує, що відповідач в своєму листі від 21.04.2023 не наводить обґрунтовані доводи відхилення наданих позивачем для перерахунку раніше призначеної пенсії документів (довідок, наказів, листів) для підтвердження періоду роботи у зоні відчуження та розміру виплаченої заробітної плати за роботу в зоні відчуження, а також не зазначає, чи здійснювався перерахунок пенсії Позивача на підставі та умовах, визначених відповідно до Закону України від 03.10.2017 № 2148-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій». Розглядаючи заяву позивача про перерахунок пенсії відповідач віддав перевагу найменш сприятливому для нього тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для перерахунку пенсії, що не підтверджується належними та допустимими доказами.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду із позовом по цій справі.

Ухвалою суду від 05.07.2023 року прийнято до розгляду позову заяву та відкрито провадження по справі.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України.

19.07.2023 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві відповідач зазначає, що на виконання Постанови № 168, Позивачу з 01.03.2023 проведено перерахунок пенсії при страховому стажі 17 років 6 місяців, середньомісячній заробітній платі 854,32 грн. Після перерахунку розмір пенсії становить 2093, грн, де 149,51 грн - основний розмір пенсії, 387, 49 грн - доплата до пенсії при неповному стажі, 170,82 грн - додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії ЧАЕС (ліквідатори), 1385,18 грн - доплата до мінімальної пенсії. Щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 поінформовано листом Головного управління від 21.04.2023 № 9335-8502/Б-02/8-1500/23.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) серії НОМЕР_1 , а також особою з інвалідністю 2 групи за загальним захворюванням, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією сер. 12 ААГ №261352.

Позивач отримує пенсію за віком відповідно до п.1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як ліквідатор аварії на ЧАЕС.

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про здійснення перерахунку пенсії.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області у відповідь на вказану заяву позивачу надано лист від 21.04.2023 року №9335-8502/Б-02/8-1500/23, в якому зазначено: «На Ваше звернення щодо пенсійного забезпечення повідомляємо.

Ви з 07.11.2012 отримуєте пенсію за віком згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яку розраховано відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон).

Пенсію обчислено як працюючій особі при страховому стажі 17 років 6 місяців (враховано по 31.07.2020), середньомісячній заробітній платі 713,72 грн, визначеній за періоди з 01.10.1989 по 31.01.1992, з 01.06.1993 по 31.01.1996 враховано "0", з 01.01.2004 по 31.05.2018 за даними персоніфікованого обліку, та її розмір на 01.02.2023 становив 2093,00 грн, де: розмір пенсії за віком - 124,90 грн; доплата до пенсії при неповному стажі - 412,10 грн; додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії ЧАЕС (ліквідатори) - 170,82 грн; доплата до мінімальної пенсійної виплати (2093,00 грн) - 1385,18 грн.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 (далі постанова № 168) 3 01.03.2023 проведено перерахунок пенсій, суть якого полягає в застосуванні коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення в розмірі 1,197 (за 2014 2016 роки 7405,03 грн). На зазначених підставах з 01.03.2023 Вашу пенсію перераховано при страховому стажі 17 років 6 місяців, середньомісячній заробітній платі 854,32 грн (проіндексованій на 1,197 з 01.03.2023), та її розмір становить 2093,00 грн, де: розмір пенсії за віком 149,51 грн; доплата до пенсії при неповному стажі 387,49 грн; додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії ЧАЕС (ліквідатори) - 170,82 грн; доплата до мінімальної пенсійної виплати (2093,00 грн) - 1385,18 грн.

Перерахунок пенсії проведено згідно норм чинного законодавства».

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Згідно статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України (Примітка «*»: Тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань).

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: 1. Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів на 10 років.

Так, з матеріалів пенсійної справи судом встановлено, що позивачу призначено пенсію на підставі п.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 07.11.2012 року зі зменшенням пенсійного вік на 10 років.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями ч.2 ст.124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.8 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом наведених норм судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси особи.

Аналогічна позиція викладена і в постановах Верховного Суду, зокрема, від 19 квітня 2018 року у справі №800/442/17, від 19 квітня 2018 року у справі №800/440/17, від 25 квітня 2018 року у справі №711/7586/16-а, від 31 травня 2018 року у справі №587/300/16-а.

Рішенням від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

При цьому особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки саме цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до рішення Верховного Суду від 19.03.2018 справа № 9901/414/18, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому, захист прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, саме по собі звернення до адміністративного суду ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Для того щоб було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Суд, дослідивши зміст позовної заяви ОСОБА_1 не встановив, в чому саме полягає на думку позивача порушення його прав, а саме у праві на перерахунок пенсії з яких підстав відповідачем було йому відмовлено.

Зі змісту позовної заяви вбачається лише посилання позивача на різні норми законодавства та водночас відсутні твердження позивача з доказами на їх обґрунтування, що ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії на їх підставі та що відповідачем дійсно було відмовлено у такому перерахунку.

Також позивач у позовній заяві не обґрунтовує, що відповідачем неправильно здійснено обчислення його пенсії, чи що ним не враховано усього трудового та страхового стажу позивача.

Фактично доводи позовної заяви зводяться до припущення позивача, що через те, що розмір його пенсії є низьким, тому це викликає сумніви у правильності його обчислення.

Позивач у позовній заяві посилається на надання разом зі своєю заявою до відповідача довідок, наказів, листів, проте доказів на підтвердження своїх доводів позивачем до суду не надано.

Судом же з матеріалів пенсійної справи не встановлено порушення прав позивача шляхом неправильного обчислення його пенсії.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують факт порушення прав чи законних інтересів позивача.

Відтак, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ).

Суддя С.М. Корой

.