Справа № 296/7883/23
Суддя: Стрілецька О. В.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №296/7883/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючої судді Стрілецької О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №514763 від 07.08.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень, а також просив повернути вилучене посвідчення водія.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідно до даної постанови позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення п.п. 2.3 «в», 2.1 «а» Правил дорожнього руху, а саме - керування транспортним засобом з не пристебнутим паском безпеки; керування транспортним засобом без відповідного права керування, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Позивач в позові вказує, що 07.08.2023 р. керував транспортним засобом «Volvo», був зупинений працівниками поліції по вул. Сосновій, 20 в м. Житомирі, оскільки не був пристебнутий паском безпеки. В подальшому працівник поліції повідомив, що відповідно до рішення суду він позбавлений права керування транспортним засобом на один рік за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Патрульним поліцейським складено відносно нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за більш серйозне з числа вчинених правопорушень. Крім того, патрульним поліцейським в нього вилучено посвідчення водія, яке є дійсним до 2048 року.

ОСОБА_1 зазначає, що він Правил дорожнього руху не порушував, безпідставно був зупинений працівниками поліції.

Посилається на те, що відповідач порушив процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності, що полягає у тому, що відповідач не надав докази вчинення ним адміністративного правопорушення; відповідач проігнорував вимоги ст.ст. 268, 278, 279, 280 КУпАП, зокрема, неправомірно розглянув справу за місцем зупинки; не дотримався встановленої процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та не надав можливості скористатись правовою допомогою.

Щодо застосування до позивача стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, позивач вказує, що посвідчення водія в нього не вилучалось, в застосунку «Дія» відмітки про те, що він позбавлений права керування транспортним засобом, відсутні.

Вважає, що акт про вилучення посвідчення водія є неправомірною дією патрульних поліцейських, оскільки порушено порядок вилучення вказаного документа, який передбачений п. 12 розділу ХІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Крім того, патрульний поліцейський не ознайомив його з постановою про позбавлення права керування транспортним засобом, доказів направлення вимоги про здачу посвідчення водія не надав.

ІІ. Процедура та позиції учасників розгляду справи

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 18.08.2023 р. було відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 15.09.2023 р. вказану адміністративну справу передано за підсудністю на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира.

26.09.2023 року до Корольовського районного суду м. Житомира відповідачем поданий відзив на позовну заяву (а.с. 48-52).

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача вказала, що постанова відносно ОСОБА_1 винесена правомірно, оскільки останній 07.08.2023 р. під час керування автомобілем здійснив порушення вимог п.п. 2.1а, 2.3в Правил дорожнього руху України, що відповідає диспозиції ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП. Крім цього, вважає, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення із дотриманням всіх встановлених чинним законодавством України вимог та без порушення прав та законних інтересів позивача.

Також представник відповідача вказує, що будь-яких порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови інспектором допущено не було.

Представник Управління патрульної поліції у Житомирській області вважає винесену постанову про накладення адміністративного стягнення обґрунтованою, а доводи позивача не підтвердженими належними доказами, тому просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Представник ОСОБА_2 вказала, що строк зберігання відеозаписів регулюється спеціальною нормою, а саме Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису та становить саме 30 діб. Ухвала суду про відкриття провадження у справі надійшла лише 13.09.2023 р., а відтак у відповідача відсутній відеозапис, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення та розгляд справи про адміністративне правопорушення.

У відзиві на позовну заяву вказано, що відсутність відеозапису, не свідчить про те, що позивач не вчиняв інкриміноване адміністратвине правопорушення.

Згідно з постановою Богунського районного суду м. Житомира від 03.04.2019 р., яка набрала законної сили, ОСОБА_1 позбавлений права керувати транспортним засобом строком на один рік.

19.04.2019 р. позивачу направлено засобами поштового зв`язку повідомлення про позбавлення прав керування транспортним засобом та повідомлено про необхідність здачі посвідчення водія, натомість останній дану вимогу не виконав, посвідчення водія не здав.

Крім того, всупереч вимогам Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами ОСОБА_1 після закінчення строку позбавлення його права на керування транспортними засобами не звертався до сервісних центрів МВС для складання теоретичного та практичного іспитів.

Представник відповідача зауважує, що будь-яких аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача позивачем не надано, а обставини, викладені ОСОБА_1 в позові, не відповідають дійсності, позивач таким чином намагається уникнути від адміністративної відповідальності.

Посилається також на те, що посвідчення водія вважається "виданим" та в застосунку "Дія" відсутні відмітки про те, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортним засобом, оскільки останній не здав своє посвідчення водія на виконання судового рішення, отже в поліції була відсутня можливість без зданого посвідчення внести відомості в електронну базу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2023 року, дану справу було передано на розгляд судді Стрілецькій О.В.

Ухвалою суду від 15.11.2023 р. справа прийнята до провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони не скористались наданим процесуальним правом і не подали заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Інших заяв по суті спору не надійшло.

ІІІ. Обставини встановлені судом, докази на їх підтвердження, законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду

Судом встановлено, що 07.08.2023 року інспектор взводу №2 роти №4 Управління патрульної поліції у Житомирській області Демчук Д.А. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №514763, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності та відносно нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 07.08.2023 р. о 10:50 год керував транспортним засобом з не пристебнутим паском безпеки, при цьому не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. п. 2.3 «в», 2.1 «а» Правил дорожнього руху, а саме керування транспортним засобом з не пристебнутим паском безпеки; керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Зі змісту постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вбачається, що доказами підтвердження факту вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, які покладені в основу рішення патрульного поліцейського, є записи з камери №475320, п/в Motorola VB 400, відео з реєстратора.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

За правилами ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно доЗакону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.4 Правил дорожнього руху України кожний учасник дорожнього руху має дотримуватися Правил дорожнього руху і може розраховувати на дотримання цих правил будь-якою іншою особою, яка бере участь у русі. Це має бути гарантією передбачуваності розвитку ситуації на дорозі. Будь-яке відхилення від вимог та положень Правил може призвести до порушення встановленого порядку руху дорогами України і створення аварійної ситуації.

В пункті 1.9 Правил дорожнього руху України зазначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Дослідивши зміст оспорюваної постанови, матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами у вигляді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день складення постанови становить 510, 00 грн.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Розділ VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерстрва внутрішніх справ України №1026 від 18.12.20.18 року, визначає загальний порядок зберігання та видачі відеозаписів.

Пунктом 3 розділу VIII Інструкції вказано, що строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА становить 30 діб.

Згідно з п. 4 розділу VIII Інструкції строк зберігання відеозаписів за рішенням керівника органу, підрозділу поліції може бути збільшено у разі використання їх у процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності, у рамках розслідування кримінального провадження та/або в провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, у разі фіксації надзвичайних подій за участю особового складу поліції, інших подій, якщо вони можуть бути використані в процесі службової діяльності органів, підрозділів поліції, під час проведення службових розслідувань.

Вказані норми встановлюють строк зберігання відеозаписів та є спеціальними на відміну від Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.

Враховуючи, що оскаржувану постанову винесено відповідачем та отримано позивачем 07.08.2023 р., що підтверджується його підписом, то термін зберігання відеодоказів становить 30 діб.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 18.08.2023 р. отримана відповідачем 13.09.2023 р., строк зберігання відеозапису з нагрудного відеореєстратора був вичерпаний 07.09.2023 р., а відтак відповідач об`єктивно не зміг надати докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

При цьому суд звертає увагу, що в оспорюваній постанові, яка була отримана позивачем, міститься посилання на те, що доказом вчинення адміністративного правопорушення є записи з камери №475320, п/в Motorola VB 400, відео з реєстратора, а відтак у суду відсутні будь-які об`єктивні підстави вважати, що такі докази були відсутні на момент складення оспорюваної постанови. Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу на спростування даної обставини.

Подібний за змістом правовий висновок викладений в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі 674/1263/22 від 14.02.2023 року

Щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом , передбачена ч. 2 ст.126 КУпАП, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП слід довести: перше, що особа керувала транспортним засобом, друге, що дана особа не мала права керування таким транспортним засобом.

З матеріалів справи слідує, що позивач визнає факт, що саме він 07.08.2023 року о 10:10:50 год у м. Житомирі по вулиці Сосновій, 20, керував транспортним засобом марки «Volvo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що згідно з постановою Богунського районного суду м. Житомира від 03.04.2019 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с. 54-55).

При цьому, позивач не заперечував і жодним чином не спростував дану обставину.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої вона ухвалена, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що позивач був позбавлений права керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП - керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, що є суспільно-небезпечним діянням.

Відповідно до приписів ст. 317-1 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції.

У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським.

У даному випадку річний строк позбавлення позивача права керування транспортними засобами слід обраховувати з 14.04.2019, тобто з дати набрання законної сили постановою Богунського районного суду м. Житомира.

Таким чином, ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами з 14.04.2019 року по 13.04.2020 року.

Є безпідставним посилання позивача на ч. 1 ст. 321 КУпАП, оскільки з її змісту вбачається, що вона розповсюджується на судноводіїв та осіб, які порушили правила полювання, тобто не поширюється на осіб, які позбавлення права керування транспортними засобами.

Судом встановлено, не заперечувалось позивачем, що під час складання протоколу за ст. 130 КУпАП посвідчення водія в нього не вилучалось в порядку для тимчасового вилучення.

Зі змісту повідомлення про позбавлення права керування транспортним засобом №5182/41/28/2019 від 19.04.2019 року вбачається, що засобами поштового зв`язку на адресу, вказану правопорушником під час складання протоколу про адміністравне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 було направлено повідомлення про позбавлення його права керування транспортними засобами та вимогу про здачу посвідчення водія (а.с. 57, 58).

Матеріалами справи не підтверджується, що позивач виконав зазначену вимогу і здав посвідчення водія до відповідного органу.

Згідно з п. 20 розділу Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 р. (із відповідними змінами та доповненнями), позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства.

Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з моменту його отримання/ухвалення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.

Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складання теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний, практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.

Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.

Вилучені посвідчення водія зберігаються у територіальному сервісному центрі МВС за місцем проживання осіб, зазначеним у рішенні про позбавлення права на керування транспортними засобами.

Зі змісту наведених норм слідує, що чинним законодавством чітко визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили постановою суду про позбавлення цього права.

Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно листа Регіольного сервісного центру ГСЦ МВС в Житомисрькій області №31/6-3105/2023 від 22.09.2023 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до сервісних центрів МВС з питанням повернення посвідчення водія після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом та складання практичного і теоретичного іспитів не звертався (а.с.59).

Отже, з матеріалів справи судом встановлено, що після 03.04.2019 року ОСОБА_1 , незважаючи на те, що у нього не було вилучено посвідчення водія, а він не виконав обов`язку негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції, є особою, яка не має права керування транспортним засобом, так як після винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом та після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом не склав теоретичний і практичний іспит для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином, матеріалами справи беззаперечно підтверджується, що позивач 07.08.2023 року керував транспортним засобом, не маючи права на таке керування.

На підставі наведеного, враховуючи відсутність доказів повернення позивачу права керування транспортними засобами, яких він був позбавлений на підставі судового рішення, відповідачем обґрунтовано притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП.

Схожий за змістом правовий висновок викладений в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі 149/183/23 від 03.05.2023 року.

Судом встановлено, що на виконання положень ст. 36 КУпАП позивач притягнутий до адміністративної відповідальності в межах санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП, стягнення за якою є більш суворим.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що оскільки посвідчення водія в нього не вилучалось, а в додатку "Дія" відсутні відмітки про те, що він позбавлений прав, що, на його думку, давало йому підстави для керування транспортним засобом, оскільки, як встановлено судом і зазначено вище, при складанні матеріалів за ст. 130 КУпАП посвідчення водія в нього не вилучалось, в порушення вимог Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами та листа Регіольного сервісного центру ГСЦ МВС в Житомисрькій області №31/6-3105/2023 від 22.09.2023 р., ОСОБА_1 посвідчення водія до відповідного органу не здав, що було його обов`язком, а відтак будь-які відмітки в додатку "Дія" не могли бути в наявності. Крім того, наявність або відсутність таких відміток не створюють для позивача будь-яких правових наслідків, оскільки ним не дотримані умови, необхідні для повернення посвідчення водія, якими є, складення іспитів та проходження медичного огляду.

Суд наголошує, що проявивши розумну обачливість і добросовісність, позивач, достовірно знаючи, що відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, повинен був поцікавитись наслідками такого розгляду та його результатами.

Суд звертає увагу, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особі ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Проте слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки воно є мірою свободи та можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Сам лише факт неотримання позивачем судового рішення в порядку розгляду справи, не може вважатися поважною причиною невиконання рішення суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою самого ОСОБА_1 , тобто його свідомим волевиявленням.

Не знайшли свого підтвердження доводи, що відповідачем була не дотримана процедура розгляду справи про адміністративні правопорушення, що відповідач проігнорував вимоги ст.ст. 258, 268, 278, 279, 280 КУпАП, зокрема, неправомірно розглянув справу за місцем зупинки; не дотримався встановленої процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та не надав можливості скористатись правовою допомогою.

В постанові про накладення адміністративного стягнення міститься підпис позивача про те, що він ознайомлений з правами, які передбачені ст. 268 КУпАП. Будь-які зауваження з даного приводу відсутні.

Згідно з ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частинами 2, 4 статті 258 КУпАП встановлено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд, яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених ч.ч.1, 2 цієї статті, уповноваженими органами на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Отже, суд зазначає, що доводи позивача щодо неправомірності розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення не ґрунтуються на положеннях ст. 258 КУпАП, є безпідставними, а тому не заслуговують на увагу.

Подібний за змістом правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, який відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає до застосування судом.

Щодо доводу позивача про порушення поліцейським його права на отримання правової допомоги, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається зі змісту оспорюваної постанови, про що зазначено вище по тексту даного рішення, позивач був ознайомлений з правами, які передбачені ст. 268 КУпАП, що підтверджується його підписом. Судом не встановлено, позивачем не доведено, що в момент розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач зазначав, що потребувє правової допомоги, що він заявляв таке клопотання, але йому було відмовлено.

Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП та у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №536/583/17, від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, які відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають до застосування судом.

Разом з тим, судом також не встановлено, що позивач звертався за правовою допомогою і при зверненні до суду з даним позовом, оскільки позовна заява підписана ним особисто, матеріали справи не містять доказів, що його представником є фахівець в галузі справа, про що повинно бути зазначено в позовній заяві з долученням відповідних підтверджуючих документів.

Суд також вважає, що не заслуговують на увагу доводи позивача щодо недолучення до постанови рішення про позбавлення права керування, оскільки нормами чинного законодавства України не передбачено вчинення вказаних дій працівниками поліції під час складання постанови про вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, позивач, всупереч вимогам ст.ст. 77, 78 КАС України, не надав суду жодного доказу на підтвердження доводів, викладених ним в позовній заяві. Сам по собі обов`язок відповідача довести правомірність свого рішення не звільняє позивача від обов`язку надати суду докази в обґрунтування власних доводів.

Позивач не надав суду жодного доказу, який би спростовував факти вчинення ним адміністративних правопорушень, натомість його доводи свідчать про намагання ухилитись від адміністративної відповідальності під формальним приводом. Серед іншого, суд вважає за необхідне звернути увагу, що позовна заява містить цитування статей КУпАП без посилання на фактичні і конкретні обставини, доводи є здебільшого узагальненими і формальними, позивач по тексту позовної заяви фактично жодного разу не заперечив факти допущених правопорушень, а посилається лише на загальні положення та допущенні працівниками патрульної поліції порушення при оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

В підсилення своєї правової позиції, суд звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, який у своєму рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» наголошував, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки водіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Процедурні порушення, допущені контролюючим органом при розгляді справи про правопорушення не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, у разі підтвердження факту правопорушення. Процедурні порушення не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про правопорушення рішення. Натомість, вчинені контролюючим органом процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.

При цьому, навіть у випадку встановлення процедурних порушень прийняття акта суб`єктом владних повноважень зазначене не може бути безумовною підставою для скасування останнього у випадку встановлення останнім правопорушення, факт вчинення якого підтверджено у ході розгляду справи.

Беручи до уваги встановлені під час розгляду адміністративного позову фактичні обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними, не доведені відповідними засобами доказування, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, за вчинення яких на позивача правомірно накладено адміністративне стягнення, яке цілком відповідає ступеню стяжкості скоєного; судом не встановлено, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято з порушенням норм чинного законодавства або з істотним порушенням прав позивача, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд вважає, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути скасовано лише з формальних підстав за умови підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на суспільну небезпечність скоєного, оскільки позивач, будучи позбавленим права керування транспортним засобом за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування автомобілем в стані алкогольного спяніння, дозволив собі керувати транспортним засобом, не поновивши таке право у встановленому порядку і спосіб.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності має на меті не лише покарання його самого, а й слугуватиме для інших учасників дорожнього руху прикладом невідворотності покарання за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, яке становить значний суспільний резонанс.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за встановлених фактичних обставин не вплине на формування думки інших осіб про неприпустимість порушення Правил дорожнього руху України та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

Отже, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України суд залишає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності без змін, а позовну заяву без задоволення.

Також, суд констатує, що дії працівників поліції щодо вилучення у ОСОБА_1 посвідчення водія, на неправомірність яких він посилався в позові, відповідали положенням ст. 317-1 КУпАП, доводи позивача в цій частині є неспроможними.

При цьому суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У контексті оцінки доводів суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №514763 від 07.08.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, складена інспектором взводу №2 роти №4 Управління патрульної поліції у Житомирській області Демчуком Д.А. відповідно до вимог чинного законодавства, є правомірною, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 7, 122, 251, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 42, 43, 74, 77, 99, 139, 242-246, 286, КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №514763 від 07.08.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, складену інспектором взводу №2 роти №4 Управління патрульної поліції у Житомирській області Демчуком Д.А. , залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення, оскільки розгляд справи проведено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, місце знаходження: м. Житомир, вул. Покровська, 96.

Суддя О.В. Стрілецька