Справа № 420/23930/23
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2024-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Дробченко К.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;), Військової академії (м. Одеса, (місцезнаходження: 65009, м. Одеса, Фонтанська дорога, 10; ), Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 8) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;), Військової академії (м. Одеса, (місцезнаходження: 65009, м. Одеса, Фонтанська дорога, 10; ), Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 8) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:

визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_2 № 29 від 01.05.2022 року, № 70 від 02.06.2022 року; № 97 від 01.07.2022 року; № 152 від 01.08.2022 року, № 265 від 01.10.2022 року в частині, що стосується ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168, виходячи з того, що громадянин України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 05.03.2022 року до 09 березня 2023 року проходив військову службу по мобілізації на посаді: стрільця-зенітника другого зенітного ракетного взводу у військовій частині НОМЕР_2 , брав безпосередню участь у бойових діях та/або перебував на лікуванні після поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини (100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах) в наступні періоди: з 03.04.2022 по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 до 31.05.2022 року,з 01.06.2022 по 17.06.2022 року, з 13.06.2022 до 30.06.2022 року, з 01.07.2022 до 31.07.2022 року, з 01.08.2022 до 31.08.2022 року, з 01.09.2022 до 14.09.2022 року, з 14.09.2022 до 30.09.2022 року, з 01.10.2022 до 31.10.2022 року, з 01.11.2022 до 01.11.2022 року

Ухвалою від 12.09.2023 р. Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

02.10.2023 року представником відповідача військової частини НОМЕР_2 засобами електронної пошти направлено оскаржувані накази.

05.10.2023 року до канцелярії суду надійшли від відповідача військової частини НОМЕР_2 Укрпоштою оскаржувані накази.

04.10.2023 року та 10.10.2023 від представника відповідача вч НОМЕР_2 надійшло клопотання про продовження військовій частині строку подання відзиву на 10 робочих днів.

17.10.2023 року представником відповідача Міністерства оборони України до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач в період з 03.04.2022 року по 01.11.2022 року брав участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи безпосередньо в районі бойових дій та/або перебував на лікуванні після поранення, пов`язаного з захистом Батьківщини. Однак, позивачу не була виплачена додаткова винагорода, у розмірі 100000,00 грн. передбачена Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168. Натомість відповідач, на думку позивача, протиправно виніс оскаржувані накази № 29 від 01.05.2022 року, № 70 від 02.06.2022 року; № 97 від 01.07.2022 року; № 152 від 01.08.2022 року, № 265 від 01.10.2022 року в частині, що стосується ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Від відповідача Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, в якому, в обґрунтування правової позиції, зазначено, що останній діяв у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Від інших відповідачів на момент винесення рішення суду до канцелярії суду відзивів не надходило.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на протиправну бездіяльність відповідачів, щодо не прийняття наказів про нарахування та виплату йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 в сумі 100000, 00 грн. щомісячно.

При цьому, позивач вважає, що відповідач вч НОМЕР_2 неправомірно виніс оскаржувані накази № 29 від 01.05.2022 року, № 70 від 02.06.2022 року; № 97 від 01.07.2022 року; № 152 від 01.08.2022 року, № 265 від 01.10.2022 року в частині, що стосується ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме щодо встановлення додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн., замість 100 000 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, та №58/2023 від 06.02.2023 строк дії воєнного часу продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Вказана Постанова №168 у спірному періоді мала декілька редакцій, щодо предмету спору.

Зі змісту Постанови №168 (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) суд вбачає, що у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, вони набувають права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил отримують додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.

Отже, сам факт виконання позивачем у спірному періоді обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн.

Суд зазначає, що разом з позовною заявою позивачем надано до суду зокрема довідку від 21.11.2022 № 1539 (а.с.18) за підписом командира військової частини НОМЕР_2 , згідно якої ОСОБА_1 дійсно в період 03.04.2022 по 10.04.2022, з 10.04.2022 по 13.06.2022, з 13.06.2022 по 07.07.2022, з 07.07.2022 по 14.09.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області,, с. Микільське Оріхівськог району Запорізької області, с. Новоселівка Оріхівського району Запорізької області. Також в матеріалах справи містяться витяги з наказів від 19.04.2022р. № 61,від 18.04.2022р. № 99, від 19.07.2022 р. № 19, від 04.07.2022р. № 18, від 04.07.2022р №18, від 13.06.2022р. № 155, від 07.07.2022р. № 180, від 07.07.2022р. № 92, від 20.09.2022р № 167, зі змісту яких вбачається, що солдат ОСОБА_1 , який входить до особового складу військової частини НОМЕР_2 , прибув та веде бойові дії в складі інших військових частин (а.с. 19-23). Окрім того, в матеріалах справи міститься довідка від 22.02.2023 № 304(а.с. 24), що солдат ОСОБА_1 в період з 13.06.202 по 15.09.2022р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи у селі Микільське Преображенської територіальної громади Пологівського району Запорізької області та у селі Новоселівка Преображенської територіальної громади Пологівського району Запорізької області (а.с. 25). Також позивачем до матеріалів справи додано витяги з наказів від 13.06.2022 №53, від 15.09.2022 № 133, про вибуття/прибуття ОСОБА_1 до складу сил та засобів угрупування військ, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (а.с. 25).

В матеріалах справи також містяться виписки із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 26-41), зі змісту яких вбачається, що позивач отримав поранення, зокрема, акубаротавма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, мінно-вибухова травма, посттравматичний головний біль, гострий стресовий розлад, післяконтузійний синдром з вираженою логаклонією, повторна минно-вибухова травма тощо.

Незважаючи на вказані докази на підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, відповідачем вч НОМЕР_2 було прийнято оскаржувані накази № 29 від 01.05.2022 року, № 70 від 02.06.2022 року; № 97 від 01.07.2022 року; № 152 від 01.08.2022 року, № 265 від 01.10.2022 року, зі змісту яких вбачається, що позивачу виплачувалась винагорода у розмірі 30 000 грн., замість передбаченої виплати у розмірі 100 000 грн.

Суд наголошує, що відповідачем Міністерством оборони України було надано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається як єдина підстава для заперечень проти позовних вимог ОСОБА_1 те, що право приймати рішення щодо наявності підстав виплати військовослужбовцю додаткової винагороди надано саме командиру військової частини, де проходить військову службу військовослужбовець, який достовірно знає суть та характер завдань, що виконував військовослужбовець протягом місяця, а тому це його дискреційні повноваження.

Суд критично ставиться на вказане твердження представника відповідача з огляду на те, що відповідачем по-перше, не наведено будь-яких спростувань (які позивачем підтверджено довідками та витягами з наказів) про те, що позивач приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Верховний Суд у постанові 15 грудня 2021 року справа № 1840/2970/18 зазначає, що дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку. Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v.Bulgaria» № 30985/96).

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Суд наголошує, що відповідно до змісту Постанови №168 лише у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, вони набувають права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил отримують додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.

Таким чином, виходячи із вищевикладеного та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивач, зокрема, має право на отримання спірної додаткової винагороди у збільшеному розмірі, визначеному Постановою №168, з розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Натомість розмір нарахованої та виплаченої позивачу додаткової винагороди не відповідає сумі додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу участі позивача таких діях та заходах, про що зазначалося судом вище.

Відтак суд, з метою відновлення порушеного права позивача на отримання належного розміру додаткової винагороди вважає за необхідне позовну заяву задовольнити.

Частиною другою ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;), Військової академії (м. Одеса, (місцезнаходження: 65009, м. Одеса, Фонтанська дорога, 10; ), Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 8) - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_2 № 29 від 01.05.2022 року, № 70 від 02.06.2022 року; № 97 від 01.07.2022 року; № 152 від 01.08.2022 року, № 265 від 01.10.2022 року в частині, що стосується ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168, виходячи з того, що громадянин України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 05.03.2022 року до 09 березня 2023 року проходив військову службу по мобілізації на посаді: стрільця-зенітника другого зенітного ракетного взводу у військовій частині НОМЕР_2 , брав безпосередню участь у бойових діях та/або перебував на лікуванні після поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини (100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах) в наступні періоди: з 03.04.2022 по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 до 31.05.2022 року,з 01.06.2022 по 17.06.2022 року, з 13.06.2022 до 30.06.2022 року, з 01.07.2022 до 31.07.2022 року, з 01.08.2022 до 31.08.2022 року, з 01.09.2022 до 14.09.2022 року, з 14.09.2022 до 30.09.2022 року, з 01.10.2022 до 31.10.2022 року, з 01.11.2022 до 01.11.2022 року

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 03.01.2024 р.

Суддя О.М. Тарасишина