Справа № 600/3634/23-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/3634/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісопторг" до Чернівецької митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервісопторг" (далі - позивач) звернулося в суд з позовом до Чернівецької митниці Державної митної служби України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької митниці (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про коригування митної вартості товарів №UA408000/2022/000181/2 від 29.11.2022 р.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що не погоджується з винесеним рішенням про коригування митної вартості товарів, оскільки воно є необґрунтованим, незаконним та таким, що винесене з порушенням чинного законодавства, а викладені у ньому обставини та підстави порушення митних правил не відповідають дійсності, відтак відповідач протиправно здійснив коригування заявленої митної вартості товару та визначив таку вартість за резервним методом.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначив, що подані декларантом до митного оформлення документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів, містять розбіжності та документально не підтверджують заявлену митну вартість.

Таким чином, митний орган не вбачав за можливе визнати визначену декларантом митну вартість із застосуванням першого методу її визначення (за ціною договору) та визначив митну вартість за резервним методом.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервісопторг" та Фірмою "ORIENTAL TRADE WORLDWIDE LIMITED" (Китай) було укладено Контракт №892 від 02.04.2019 р., відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує поліетилен високого та низького тиску, поліпропілен, полівінілхлорид згідно додатків до контракту, згідно з умовами, висловленими в даному Контракті.

Згідно п. 2.1. загальна сума Контракту складає 11000000,00 дол. США та 3000000,00 Євро. Пунктом 3.1. Контракту визначено, що Продавець продає товари у кількості та по цінах, що містяться у додатках цього Контракту.

Додатковою угодою №2 від 05.11.2021 р. до наведеного Контракту внесено зміни та п. 2.1. викладено у новій редакції: "Загальна сума Контракту складає 25000000,00 в доларах США та 10000000,00 в Євро. Сума контракту може змінюватися залежно від обсягу поставок".

Відповідно до п.п. п. 4.1, 4.2. Контракту, умови постачання, що містяться в даному Контракті, визначаються згідно з документом Інкотермс 2010 року видання. Одержувач товарів по даному Контракту вказані у додатках до Контракту.

За умовами п. 5.1. Контракту Покупець оплачує товари, шляхом перерахунку суми згідно з інвойсами на банківський рахунок Продавця в доларах США або євро по факту постачання протягом 30 днів.

З метою здійснення митного оформлення товарів, позивачем, подано митну декларацію в якій митна вартість товару була визначена за ціною інвойсу (рахунків-фактур) №892/09011-37636 від 01.09.2022 на суму 32461,50 доларів США.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації №22UA26U0 від 28.11.2022 р. митної вартості товару та обраного методу його визначення позивач надав митному органу разом з декларацією всі документи, передбачені частиною другої статті 53 МК України.

Розглянувши вказані документи, відповідач відмовив у митному оформленні (випуску) товарів та позивачем було отримано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA408020/2022/001400 від 29.11.2022 р. та Рішення про коригування митної вартості товарів №UA408000/2022/000181/2 від 29.11.2022 р., яким було скориговано митну вартість товарів, а саме, за основу для визначення митної вартості взято раніше визнану (визначену) митним органом митну вартість товару: - МД №100320/2022/391129 від 21.10.2022 "1. Нелінійний поліетилен в первинних формах (гранули) марки LDPE LOTRENE FD 0270 - 21000 кг, з питомою густиною менш як 0,94 г/см3 (факт 0,9242 г/см3 при t=23C). Хімічні модифікації відсутні. Виробник "Qatar Petro chemical Company" Q.S.C. країна виробництва - QA. Торговельна марка -LOTRENE", рівень митної вартості 1,65 дол./кг.

Як вбачається зі змісту рішення про коригування митної вартості товарів, Чернівецькою митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, отже митниця не визнає заявлену митну вартість.

Шляхом обміну електронними повідомленнями відбулася процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митої вартості товарів. Було обрано метод визначення митної вартості щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами.

За основу для визначення митної вартості взято раніше визнану (визначену) митним органом митну вартість товару: - МД №100320/2022/391129 від 21.10.2022 "1. Нелінійний поліетилен в первинних формах (гранули) марки LDPE LOTRENE FD 0270 - 21000 кг, з питомою густининою менш як 0,94 г/см3 (факт 0,9242 г/см3 при t=23C). Хімічні модифікації відсутні. Виробник "Qatar Petro chemical Company" Q.S.C. країна виробництва - QA. Торговельна марка - LOTRENE", рівень митної вартості 1,65 дол./ кг.

Не погоджуючись з даними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України.

Так, статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 4 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

За приписами пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до вимог частини 5 цієї статті, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

У відповідності до частини 6 зазначеної статті, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України визначено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

У той же час, як визначено частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

За змістом частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно обставин цієї справи, між сторонами виник спір щодо правомірності рішень митного органу про коригування митної вартості товарів та, відповідно, Карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Отже, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Єдиними підставами, що надають митному органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме - у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Так, судом встановлено, що за результатами розгляду митних декларацій позивача митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, згідно яких визначив митну вартість товарів за резервним методом у зв`язку із тим, що подані декларантом до митного оформлення документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів, містять розбіжності та документально не підтверджують заявлену митну вартість.

Суд не погоджується із такими висновками митного органу з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 53 МК України - документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару,

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки виграш на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як вбачається з фактичних обставин викладених у позові, декларантом до митної декларації надано повний та достовірний пакет документів, необхідний для підтвердження митної вартості товару за основним методом, а саме: Сертифікат аналізу №б/н від 11.09.2022 р., пакувальний лист №000789/1 від 22.11.2022 р., рахунок-фактура №892/09011-37636 від 01.09.2022 р., коносамент №M00185507 від 12.09.2022 р., автотранспортна накладна №5057 від 22.11.2022 р., декларацiя про походження товару №892/09011-37636 від 01.09.2022 р., довідка про транспортні витрати №789/2 від 21.11.2022 р., комерційна пропозиція №б/н від 15.08.2022 р., біржові котирування від 26.08.2022 р., зовнішньоекономічний договір (контракт) №892 від 02.04.2019 р., додаток №09011 від 01.09.2022 р. до договору №892 від 02.04.2019 р., додаткову угоду №1 від 09.07.2021 р. до договору №892 від 02.04.2019 р., додаткову угоду №2 від 05.11.21 до договору №892 від 02.04.2019 р., додаткову угоду №3 від 05.01.2022 р. до договору №892 від 02.04.2019 р., договір (контракт) про перевезення №0111-21 від 01.10.2021 р. та Інші некласифіковані документи №22/11-2 від 22.11.2022 р.

Щодо доводів відповідача, що документи, які підтверджують митну вартість документально не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності, а саме:

- відповідно до умов поставки CFR Продавець: за власний рахунок укладає договір перевезення товару до названого порту відвантаження; здійснює поставку товару, який має перейти через поручні судна в порту відвантаження; несе витрати та оплачує фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення та проводить митне очищення товару для експорту. За митною декларацією від 28.11.2022 р. поставка товару здійснюється на умовах CFR RO Constanta. При цьому, відповідно до п. 1 додаткової угоди від 05.01.2022 р. №3 до зовнішньоекономічного контракту від 02.04.2019 р. №892 зазначено, що ціна включає вартість товару, пакування, маркування, завантаження товару у транспортний засіб та експортних мит, і не зазначено, хто відповідає за поставку та оплачує вартість фрахту товару. Так, можливо, до митної вартості не додана вартість фрахту, яка є її складовою;

- згідно відомостей, зазначених у гр.16 CMR від 22.11.2022 р. №5057 перевізником товару є ОСОБА_1 . Транспортні витрати заявлені у довідці від 21.11.2022 р. №789/2, яка видана «SAULA PREMIUM srl» Оскільки довідка про перевезення не є документом первинного бухгалтерського обліку, виникає питання щодо документального підтвердження числового значення доданих транспортних витрат. Також надано договір транспортно-експедиційного обслуговування від 01.10.2021 р. №0111-21 між «SAULA PREMIUM srl» (Румунія), яке заявлено, як Експедитор та «ORIENTAL TRADE WORLDWIDE LIMITED» (Hong Kong), яке заявлено як Клієнт. Інших документів, які б відображали умови транспортування та підтверджували заявлені числові значення транспортних витрат та навантаження, до оформлення не надано;

- згідно відомостей, зазначених у виданні ІСІS від 26.08.2022 р. №5 ціна наведена для тикеру РEOUA33 на умовах поставки СІF Одеса, що не відповідає відомостям по товару, який оформлюється (Lotrene FD270; умови поставки CFR RO Constanta). Крім того, згідно «Методичних рекомендацій...» , затверджених наказом ДМСУ від 01.07.2021 №476, за відсутності даних про щоденні біржові котирування для аналізу, виявлення та оцінки ризиків використовується інформація про середні значення біржових котирувань за календарний місяць, в якому здійснювалось відвантаження товару. Відомості за встановлені періоди декларантом не надано, суд зазначає наступне.

Щодо посилання митного органу на ненадання документів, підтверджуючих оплату фрахта, суд зазначає наступне.

Згідно інвойсу (рахунку-фактури) №273, відповідно до якого продавцем послуги є "SAULA PREMIUM SRL", а покупець "ORIENTAL TRADE WORLDWIDE LIMITED". В описі ж зазначено вартість послуги, а саме відшкодування витрат пов`язаних з подальшим перевезенням товару. Отже, з цього випливає, що транспортні витрати (фрахт) покладаються на Фірму "ORIENTAL TRADE WORLDWIDE LIMITED", який згідно до Контракту №892 від 02.04.2019 р. є Продавцем, а ТОВ "СЕРВІСОПТОРГ" Покупцем поліетилену високого та низького тиску, поліпропілену, полівінілхлориду.

Так як, в даній ситуації договір є трьох стороннім, відповідно за законодавства це не є помилкою.

Звертаємо увагу на судову практику стосовно фрахту, так у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 820/2147/16 було зазначено наступне:

У даній справі митний орган стверджував про те, що надані платником документи не містять відомостей транспортних витрат від міста завантаження до міста перетину митного кордону України, що слугувало підставою для коригування митної вартості товару.

Аналізуючи вказані доводи, суди застосували правила Інкотермс 2010, зокрема правила поставки на умовах CFR, які були обрані платником та його контрагентом. Так, Верховний Суд дійшов до висновку, що поставка товару на умовах CFR (вартість і фрахт) зобов`язує продавця оплатити фрахт, необхідний для доставки товару до названого порту призначення.

Дослідивши надані платником документи, Верховний Суд відмітив, що замовником експедиційних послуг (в тому числі морського фрахту), є постачальник, якому декларантом (позивачем) було перераховано зазначену у поданих митному органу документах вартість товару за умови його доставки до морського порту України, тому, інших витрат, пов`язаних з експедицією імпортованих товарів, декларант не здійснював, що повністю кореспондується з відомостями у наданих при митному оформленні документах.

Як наслідок, судами встановлено, що платником надано необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які містять складові вартості товару, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару, та не містять неточностей чи розбіжностей.»

Відповідно до Інкотермс-2010 CIF ("вартість, страхування, фрахт") означає, що Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, проте ризик втрати чи ушкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять від Продавця на Покупця.

Отже, наведене свідчить про те, що погоджуючи саме обрані умови поставки CIF, Сторони виходили з того, що продажна ціна вже включає в себе вартість товару, фрахт або транспортні витрати, а також вартість страхування для морських перевезень.

З урахуванням вказаного, поставка товару на умовах CIF передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені вартість товару фрахт або транспортні витрати, а також вартість страхування для морських перевезень.

Крім того, звернемо увагу на те, що поставка товару здiйснюється на умовах «CFR RO Constanta». CFR (Cost and Freight - Вартість та Фрахт) та CIF (Cost, Insurance and Freight - Вартість, Страхування та Фрахт) - терміни, що регулюють права сторін договору купівлі-продажу при морському перевезенні товарів. Відправник вантажу та одержувач товару розподіляють витрати на митне оформлення, а також визначають ризики, які несе кожна зі сторін.

Важливо буде зазначити, що умови CIF практично ідентичні зобов`язанням за CFR, єдина відмінність - обов`язкова страховка вантажу, яку оформляє та оплачує продавець.

Отже, цьому слідує, що сума митної вартості була складена вже із включенням розрахунку транспортних витрат.

Щодо доводів відповідача що, згідно відомостей, зазначених у гр.16 CMR від 22.11.2022 р. №5057 перевізником товару є ОСОБА_1 . Транспортні витрати заявлені у довідці від 21.11.2022 р. №789/2, яка видана «SAULA PREMIUM srl» Оскільки довідка про перевезення не є документом первинного бухгалтерського обліку, виникає питання щодо документального підтвердження числового значення доданих транспортних витрат. Також надано договір транспортно-експедиційного обслуговування від 01.10.2021 р. №0111-21 між «SAULA PREMIUM srl» (Румунія), яке заявлено, як Експедитор та «ORIENTAL TRADE WORLDWIDE LIMITED» (Hong Kong), яке заявлено як Клієнт. Інших документів, які б відображали умови транспортування та підтверджували заявлені числові значення транспортних витрат та навантаження, до оформлення не надано, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що документальне підтвердження умов транспортування та числового значення доданих транспортних витрат, зазначено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Як вбачається із матеріалів справи, до митного оформлення позивачем було надано всі необхідні документи для підтвердження умов транспортування та числового значення доданих транспортних витрат, а саме: Договір транспортно-експедиторського обслуговування №0111-21 від 01.10.2021 р.; довідку про транспортні витрати від 21.11.2022 р., рахунок-фактуру №273 від 22.11.2022 р.

Відтак, відповідно до Договору транспортно-експедиторського обслуговування №0111-21 від 01.10.2021 р. стає зрозумілим, що: фірма "ORIENTALTRADE WORLDWIDE LIMITED» стала клієнтом фірми "SAULA PREMIUM SRL", що є експедитором, відповідно до умов вищезазначеного договору.

Згідно п.1.1 та 1.2 даного договору: Клієнт доручає, а Експедитор здійснює експедирування вантажів Клієнта всіма видами транспорту, в тому числі морським, як на території України так і за її межами. "SAULA PREMIUM SRL", надає експедиторські послуги на території України та за її межами через свого суб-експедитора і несе відповідальність за його діяльність.

Відповідно до умов платежів, згідно п.3.1 та 3.2, попередню оплату послуг Експедитора за цим Договором Клієнт здійснює в іноземній валюті (США або Євро), згідно з рахунком, виставленим Експедитором Клієнту протягом 5-ти (п`яти) банківських днів з моменту виставлення рахунку засобами факсимільного або електронного зв`язку. Банківські витрати на перерахування оплати за цим Договором здійснюються за рахунок Клієнта.

Отже, для оплати послуг, наданих "SAULA PREMIUM SRL" фірмі "ORIENTAL TRADE WORLDWIDE LIMITED", експедитором було виставлено рахунок, що підтверджується наданим до митного оформлення інвойсом, тобто рахунок-фактура №273 від 22.11.2022 року. В зазначеному документі в описі у 1 графі чітко вказується сума, яку має сплатити клієнт за відшкодування витрат, пов`язаних з подальшим перевезенням (Constanta, Romania - митний пункт виїзду Reni, Ukraine, truck НОМЕР_1 / НОМЕР_2 )-780 дол. США. Суд зауважує, що витрати на транспортування товару після його ввезення в Україну (Reni, Ukraine - Dnipro, Ukraine, truck НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ) не включається до митної вартості.

Статтею 929 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу.

Згідно ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2014 р. №1955, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. 58 МКУ, митною вартістю товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої (частини десятої) цієї статті.

До переліку витрат, які мають включатися до митної вартості товарів, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з пунктом 5 частини десятої статті 58 Кодексу входять витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 58 МКУ, витрати на транспортування товару після його ввезення не включаються до митної вартості за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню.

Згідно Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65, собівартість перевезень (робіт, послуг) - це виражені в грошовій формі поточні витрати транспортних підприємств, безпосередньо пов`язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення.

У пп. 8 п. 29 Методичних рекомендацій зазначено, що до собівартості перевезень включаються також витрати, пов`язані з реалізацією перевезень (робіт, послуг), зокрема, оплата послуг транспортно-експедиторських, страхових та посередницьких організацій (включаючи комісійну винагороду).

Оскільки експедитором розподілені витрати на транспортно-експедиційні послуги, до та після перетину митного кордону України, тому до митної вартості оцінюваних товарів включаються транспортні витрати понесені до перетину кордону України.

Суд звертає увагу, що на підтвердження заявленої вартості фірма "SAULA PREMIUM SRL" надала довідку про транспортні витрати від 21 листопада 2022 р., якою було повідомлено, що вартість транспортування вантажу, що прибув за коносаментом M00185507 у контейнері MRKU2721340, автомобілем з номерами НОМЕР_1 / НОМЕР_2 (Перевізник ФОП ОСОБА_2 ) За маршрутом м.Констанца, Румунія - п/п Рені складає 780 дол США за одне авто (відстань 187 км). Перевантаження вантажу із контейнера в авто складає 52,94 дол США за 1 т нетто.

Оплата вищезазначених послуг ТОВ "СЕРВІСОПТОРГ" здійснила на рахунок "ORIENTAL TRADE WORLDWIDE LIMITED", що підтверджується наданої до митного оформлення платіжною інструкцією №15 від 24.04.2023 року та інвойсом №892/09011-37636 від 01.09.22 року.

Також, відповідно до наданої митному органу комерційної пропозиції від 15.08.2022 року фірма "ORIENTAL TRADE WORLDWIDE LIMITED" пропонувала, відповідно до умов контракту № 892 від 02.04.19 р, продукцію виробництва компанії Qatar Petrochemical Company (QAPCO) (Катар), (умови поставки CFR Constanta, ціни діють в серпні-вересні 2022 р.: поліэтилен високого тиску низької щільності марка Lotrene FD0270, по ціні 1273,00 USD / тона (код товару ).

Також доказом підтвердження умов транспортування слугує пакувальний лист №000789/1 від 22.11.22 року, від Катарської нафтохімічної компанії (QAPCO) (Катар), відповідно до якого вага товару брутто складала 22950,00 кг, вага нетто 22500,00 кг (15 піддонів, 900 мішків).

Верховний Суд в рамках справи №804/16553/14, досліджував питання доказів якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення згідно умов Митного кодексу. Відтак, за аналогією правил про допустимість доказів в адміністративному судочинстві, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Слід зазначити, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витратна перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Враховуючи викладене, суд констатує, що за допомогою належного опрацювання документів наданих декларантом та логічного аналізу, митний орган міг впевнитись у повноті та достовірності документального підтвердження умов транспортування та числового значення доданих транспортних витрат.

Щодо твердження відповідача, що згідно відомостей, зазначених у виданні ІСІS від 26.08.2022 р. №5 ціна наведена для тикеру РEOUA33 на умовах поставки СІF Одеса, що не відповідає відомостям по товару, який оформлюється (Lotrene FD270; умови поставки CFR RO Constanta). Крім того, згідно «Методичних рекомендацій...» , затверджених наказом ДМСУ від 01.07.2021 №476, за відсутності даних про щоденні біржові котирування для аналізу, виявлення та оцінки ризиків використовується інформація про середні значення біржових котирувань за календарний місяць, в якому здійснювалось відвантаження товару. Відомості за встановлені періоди декларантом не надано, суд зазначає наступне.

Відповідно до правил Інкотермс 2010 р. умови поставки CFR (Cost and Freight - Вартість та Фрахт) і CIF (Cost, Insurance and Freight - Вартість, Страхування і Фрахт) -терміни, що регулюють права сторін договору купівлі-продажу під час морського перевезення товарів.

Умови CFR передбачають, що відповідальність продавця за вантаж завершується у той момент, коли товар розміщується на борту зафрахтованого відправником судна. Ризики і видатки переходять до покупця не одночасно, а на різних етапах доставки.

Відправник вантажу зобов`язується організувати й оплатити завантаження товару на складі, транспортування до порту відправлення, завантаження товару на судно і перевезення до порту замовника.

Умови CIF майже ідентичні зобов`язаннями за CFR, єдина відмінність - обов`язкове страхування, яке оформлює й оплачує продавець.

Зауважимо, що митні органи, ухвалюючи рішення про коригування митної вартості товарів, не враховують, що під час постачання товару на умовах Інкотермс групи С (CFR, CIF, CPT, CIP) і групи D (DAT, DAP, DDP) транспортування здійснює продавець, відповідно витрати належать до вартості (ціни, яку фактично було сплачено або яка підлягає сплаті за оцінювані товари), а тому не є складниками митної вартості товару.

Щодо даних про біржові котирування, зазначимо, що:

Митним органом було повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів (за наявності) додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів ; - рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); - виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Як вбачається із матеріалів справи, листом ТОВ "СЕРВІСОПТОРГ" до Чернівецької митниці № 29/11-1 від 29.11.2022 р. надало до митного органу окрім наданих вже документів: зовнішньоекономічного договору; рахунку-фактури; декларації митної вартості, ще було подано на письмову вимогу митного органу такі документи, як комерційну пропозицію; специфікацію; інформацію біржової організації про вартість товару.

На умовах комерційної пропозиції від 15.08.2022 року, підприємство ORIENTAL TRADE WORLDWIDE LIMITED запропонувало Позивачу придбати товар (поліетилен високого тиску низької щільності марка Lotrene FD0270, по ціні 1273,00 USD / тонну, відповідно до контракту № 892 від 02.04.19 р). Продукція виробництва компанії Qatar Petro chemicalCompany (QAPCO) (Катар), умови поставки CFR Constanta, ціни діють в серпні-вересні 2022 р. Отже, надання даних про щоденнi бiржовi котирування та відомості за встановлені періоди відповідають дійсності.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №804/7757/16 від 15.04.2021 р., суд вказав, що згідно з приписами ч. 2 ст. 53 МК України комерційна пропозиція не віднесена до переліку документів, обов`язкових для подання до митного оформлення товару, тобто не є обов`язковою складовою при встановленні його митної вартості, а недоліки комерційної пропозиції не можуть вважатися перешкодою при наявності можливості встановлення митної вартості на підставі інших документів.

Витребування митним органом комерційної пропозиції та замовлення є безпідставним, тому що вони не містять в собі інформації, яка може вплинути на визначення митної вартості, в них немає таких даних, які б не містилися в інших комерційних (первинних) документах, які надані декларантом.»

У постанові від 05.03.2019 року у справі №815/5791/17 Верховний Суд наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності (аналогічна позиція Верховного Суду закріплена і у постанові від 05.03.2019р. у справі №813/1532/17, постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-А).

Протиправність рішень відповідача обґрунтовується наданням декларантом документів, яка є достатніми для визначення митної вартості товару за основний методом та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість.

З огляду на викладене, а також зважаючи на протиправність аргументів митного органу, викладених в оскаржуваному рішенні, на думку суду, працівники митного органу протиправно не застосували перший метод визначення митної вартості товару за ціною угоди та визначили митну вартість товарів за резервним методом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA408000/2022/000181/2 від 29.11.2022 р. є протиправним, а відтак наявні правові підстави для його скасування.

Решта доводів учасників справи, в тому числі зазначені відповідачем у відзиві, не спростовують висновків суду щодо протиправності винесеного відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, за звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 2147,20 грн.

Оскільки позов задоволено повністю, то суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 2147,20 грн.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до частин 1, 7 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 10.12.2019.

На підтвердження понесеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу адвоката надано:

- копію договору про надання правової допомоги;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги ;

- детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським обєднанням та здійснених витрат, необхідних для надання правової допомоги станом на 30.05.2023 р.;

- рахунок №25/3 від 30.05.2023 р. на суму 7000,00 грн;

- довідку №25/3 від 30.05.2023 р.;

- акт приймання передачі робіт (наданих послуг) від 30.05.2023 р.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

Однак, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню виходячи із принципу співмірності, що також визначено ч. 5 ст. 134 КАС України.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду справи в розмірі 7000,00 грн, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, з огляду на те, що предметом розглядуваного спору є справа незначної складності, враховуючи обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та зважаючи на те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами немайнового характеру, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 2000,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу з підстав наведених вище.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA408000/2022/000181/2 від 29.11.2022 р.

3. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісопторг" за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці Державної митної служби України судовий збір в сумі 2147,20 грн, та витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 2000,00 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервісопторг" (вул. Набережна, Перемоги, буд. 30-а, м. Дніпро, 49094, Код )

Відповідач - Чернівецька митниця Державної митної служби України (вул. Руська, 248-М, м. Чернівці, 58023, Код )

Суддя І.В. Маренич