Справа № 480/10015/23
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Сумській області №33/39-3969 від 03.05.2023 року, виданої на ім`я померлого ОСОБА_2 станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області з 01.04.2019 року перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Сумській області №33/39-3969 від 03.05.2023 року, виданої на ім`я померлого ОСОБА_2 станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.04.2019 по день проведення перерахунку.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач отримує пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. За зверненням позивача Державна установа Територіальне медичне об`єднання по Сумській області Міністерства внутрішніх справ України підготувала та направила до ГУПФУ в Сумській області довідку від 03.05.2023 року №33/39-3969 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 із включенням всіх видів додаткового грошового забезпечення. Позивач звернулася до ГУПФУ в Сумській області із заявою щодо перерахунку її пенсії згідно оновленої довідки про розмір грошового забезпечення. Проте листом відповідачем було відмовлено у перерахунку пенсії позивача, на підставі оновленої довідки. Позивач не погоджується з даними діями відповідача та вважає їх протиправними.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Крім того даною ухвалою було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області протокол щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника.
На виконання вимог суду представником відповідача надано витребувані судом докази (а.с. 31).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Сумській області та з 01.03.2023 року отримує пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Даний факт підтверджується витягом з протоколу за пенсійною справою (а.с. 31).
За зверненням позивача, Державна установа Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Сумській області підготувала та направила до ГУПФУ в Сумській області довідку від 03.05.2023 року №33/39-3969 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 , за березень 2019 року, із включенням всіх видів додаткового грошового забезпечення (а.с. 11).
Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 25.05.2023 щодо перерахунку її пенсії з 01.04.2019 року, згідно оновленої довідки від 03.05.2023 року №33/39-3969 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 (а.с. 9).
Листом від 27.06.2023 року № 5477-7962/Г-02/8-1800/23 ГУ ПФУ в Сумській області, зокрема, повідомило позивача, що за матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 перейшла на отримання пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ з 01.03.2023. Станом на дату надання відповіді рішень щодо визначення складових грошового забезпечення, умов та порядку проведення перерахунку пенсій Урядом не приймалося, повідомлення про проведення перерахунку пенсій до головного управління не надходило. Зважаючи на зазначене, для проведення перерахунку та виплати пенсії, згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення, копію якої додано до звернення, за умов, зазначених у зверненні, підстави відсутні (а.с. 10).
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно із статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.
Відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються, зокрема: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.
Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
У розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб, за загальним правилом, є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Отже, право на судовий захист, зазвичай, має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення, за загальним правилом, має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.
Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Разом з тим Конституційний Суд України в пп.3.6 п.3 Рішення від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначив, що системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття охоронюваний законом інтерес у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права має один і той же зміст.
У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття охоронюваний законом інтерес, що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права, треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Також вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав або інтересів позивача на момент його звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Статтею 55 Конституції України закріплено фундаментальний принцип судового захисту всіх порушених прав людини і громадянина. Так, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення Аксу проти Туреччини [Aksu v. Turkey] пункт 50; Берден [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; Тенасе проти Молдови [Tгnase v. Moldova]).
Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.
Таким чином, враховуючи положення зазначених норм законодавства, особа, яка звертається до адміністративного суду з позовом має довести наявність порушення оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкту владних повноважень саме її прав, свобод або законних інтересів у сфері публічно-правових відносин, які потребують судового захисту.
Суд зазначає, що в даному випадку позивач оскаржує дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати її пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Сумській області №33/39-3969 від 03.05.2023 року, виданої на ім`я померлого ОСОБА_2 станом на 05.03.2019 року та просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області з 01.04.2019 року перерахувати та виплачувати пенсію, згідно оновленої довідки.
Проте судом встановлено, що ОСОБА_1 було призначено пенсію в разі втрати годувальника з 01.03.2023 року. При цьому відповідно до витягу із протоколу за пенсійною справою, при обрахунку розміру пенсії позивача, пенсійним органом було враховано складові грошового забезпечення та їх розміри, які відповідають складовим грошового забезпечення та їх розміру, зазначеним у довідці від 03.05.2023 року №33/39-3969 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 , за березень 2019 року, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Сумській області (а.с. 11).
Судом було направлено до позивача та представника позивача запит із зобов`язанням надати додаткові пояснення щодо того, яким чином відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в проведенні перерахунку та виплаті пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Сумській області №33/39-3969 від 03.05.2023 порушує права позивача, оскільки пенсію позивачу в разі втрати годувальника було призначено лише з 01.03.2023 року та при визначенні розміру пенсії було враховано складові грошового забезпечення та їх розміри, які відповідають складовим грошового забезпечення та їх розмірам, зазначеним у довідці від 03.05.2023 року №33/39-3969.
Проте після отримання даного запиту, ані позивачем, ані представником позивача будь-яких пояснень з приводу даного питання, суду надано не було.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Проте позивачем не було доведено порушення його прав та законних інтересів відповідачем.
Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність у позивача порушеного права, а відтак позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.
В свою чергу, оскільки у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Сумській області №33/39-3969 від 03.05.2023 року, виданої на ім`я померлого ОСОБА_2 станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з 01.04.2019 року перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Сумській області №33/39-3969 від 03.05.2023 року, виданої на ім`я померлого ОСОБА_2 станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.04.2019 по день проведення перерахунку відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек