Справа № 420/28152/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-01-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65017), про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови згідно до заяви від 25.08.2023 нарахувати та виплатити йому - ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у розмірі перерахованих пенсій за період з 01.01.2018 по 06.06.2023; - зобов`язати ГУ ПФУ на підставі заяви від 25.08.2023 нарахувати та виплатити йому - ОСОБА_1 , згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2018 по 06.06.2023 на суму перерахованих пенсій згідно рішень Одеського окружного адміністративного суду.

Позивач зазначив, що є пенсіонером СБУ (звільнений зі служби наказом СБУ від 13.09.2013 року №1060-ОС) та отримує пенсію по інвалідності.

25.08.2023 року подана заява до ГУ ПФУ, в якій він просив нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків перерахунку та виплати основного розміру пенсії, однією сумою у відповідності до Закону України №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон України №2262-ХІІ), Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", №2050-ІІІ від 19.10.2000р "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"(далі - Закон №2050-III) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (далі Порядок №159), за період з 01.01.2018 року по 06.06.2023 року, у зв`язку з порушенням строків перерахунку та виплати основного розміру пенсії.

Однак відповідач в котрий раз проігнорував його заяву та на порушення діючого законодавства України на 30.10.2023 року компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків нарахування та виплати основного розміру пенсії за період з 01.01.2018р. по 06.06.2023р. на суму пенсії не нарахував та не виплатив.

Відповідач у відповіді зазначив, що поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, підстави для виплати компенсації відсутні.

Позивач вказує, що даний позов стосується несвоєчасного перерахунку та виплати основного розміру пенсії з боку ГУ ПФУ, а не грошового боргу, що виник в результаті перерахунку основного розміру пенсії. Також зазначив, що борг по перерахованим пенсіям за рішеннями суду йому не виплачений.

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 року по справі №420/8278/20 визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови 25.08.2020 року у проведенні перерахунку його пенсії з 01 квітня 2019 року з урахуванням розміру основних і додаткових видів грошового забезпечення, про які вказано в довідці управління СБУ в Одеській області №49 від 03.08.2020 року, а також у здійсненні відповідних виплат з урахуванням вже виплачених сум.

Рішення по справі в частині перерахунку основного розміру пенсії виконано тільки 01.11.2021 року, а перерахована пенсія була фактична виплачена 06.12.2021 року у розмірі 9 028.09 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.08.2022 року по справі №420/8425/22 визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови у проведенні перерахунку основного розміру його пенсії з 01.10.2019, 01.10.2020, 01.03.2021р. з урахуванням розміру основних і додаткових видів грошового забезпечення, а також у здійсненні відповідних виплат з урахуванням вже виплачених сум.

Рішення по справі в частині перерахунку основного розміру пенсії виконано тільки 02.02.2023 року, а перерахована пенсія фактична виплачена 06.03.2023року у розмірі 15135,73 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2022 року по справі №420/16923/22 визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови здійснити перерахунок основного розміру пенсії з 01.11.2021р. із включенням щомісячної доплати у розмір 2000,00 гривень згідно постанови Кабінету Міністрів України №713 від 14.07.2021 року «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.

ГУ ПФУ рішення по справі в частині перерахунку основного розміру пенсії було виконано тільки 30.04.2023року, а перерахована пенсія була фактично виплачена 05.05.2023 року у розміни 18 635,73 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2023 року по справі №420/18237/22 визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії з 01.01.2018року з урахуванням 100% суми її підвищення, визначеного станом на 01.03.2018р, з урахуванням раніше проведених виплат

ГУ ПФУ рішення по справі в частині перерахунку основного розміру пенсії було виконано тільки 08.05.2023 року, а перерахована пенсія була фактично виплачена 06.06.2023року у розміни 18 635,73 грн.

Позивач вважає дії відповідача протиправними та в обґрунтування позовних вимог посилається на судову практику, зокрема, на правові висновки, викладені у постанові від 09.08.2022р. при розгляді справі №460/4765/20, в якій зазначено, що нарахування компенсації за втрату частини доходу повинно здійснюватись з дати коли пенсіонер мав право на нарахування та виплату пенсії, справи №653/3356/17, №460/6767/20 та інші.

Позивач вказує, що оскільки несвоєчасне нарахування основних сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії пенсійним органом (відповідачем), що встановлено рішеннями Одеського окружного адміністративного суду, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то він має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати

Позивач також зауважив, що нараховані суми пенсії не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 23.10.2023 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 31.10.2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження по справі та визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

До суду надійшов відзив на позов представника відповідача, в якому він вважає позивні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зазначивши, що доплата пенсії за рішеннями суду буде здійснена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України, тобто погашення заборгованості, нарахованої на виконання рішень суду, здійснюватиметься в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Також представник відповідача зазначив, що згідно зі ст.2 Закону України №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

На думку представника відповідача оскільки поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, а позивач вимагаєте про виплату компенсації частини доходів, отримання яких вирішено в судовому порядку, законні підстави для компенсації втрати таких доходів відсутні. Крім того, доплата за заборгованістю має характер разового платежу.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законами України №2262-ХІІ, №2050-III, Порядком №159.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (паспорт НОМЕР_1 ), особою з інвалідністю ІІ групи, пенсіонером СБУ.

Позивач неодноразово звертався до суду за захистом порушених прав щодо нарахування та виплати пенсії, зокрема, по справам №420/8278/20, №420/8425/22, №420/16923/22, №420/18237/22.

Рішеннями Одеського окружного адміністративного суду по вказаним справам позови задоволені, зобов`язано ГУ ПФУ здійснити та виплатити позивачу пенсію з підстав вказаних у позовах.

Судом встановлено, що не заперечується позивачем судові рішення відповідачем виконані, здійснений перерахунок пенсій та пенсії йому виплачуються, а нарахована заборгованість не виплачена.

Також судом встановлено, що 11.07.2022 року позивач звертався до суду з позовом (справа №420/9507/2022) до ГУ ПФУ, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови згідно до заяви від 20.06.2022року, щодо невиплати йому нарахованої заборгованості по пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 01 листопада 2021 року в сумі 70 914,11 гривень, а також щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів разом із сумою індексації, за період з 01.04.2019 року по 01.11.2021 року (включно) в зв`язку з порушенням строків нарахування (перерахунку) та виплати основної суми пенсії; - зобов`язати ГУ ПФУ на підстави заяви від 20. 06.2022 року, виплатити нараховану заборгованість по пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 01 листопада 2021 року в сумі 70 914,11 гривень однією сумою, а також нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів разом із сумою індексації, за період з 01.04.2019 року по 01.11.2021 року (включно) в зв`язку з порушенням строків нарахування(перерахунку) та виплати основної суми пенсії.

Заборгованість в сумі 70 914,11 гривень виникла у зв`язку з перерахунком пенсії позивача за рішенням суду від 02.10.2020 року по справі №420/8278/20.

За вказаним позовом суд по справі №420/9507/2022 прийняв рішення від 19.09.2022 року, яким відмовив у його задоволенні.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року залишено без змін.

Згідно з постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2022 року, колегія судів, проаналізувавши норми права та обставини по справі щодо несплати заборгованості позивачу, вважала позовні вимоги про визнання протиправними дій пенсійного органу щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів разом із сумою індексації, в зв`язку з порушенням строків нарахування (перерахунку) та виплати основної суми пенсії, передчасними, а тому такими, що не підлягали задоволенню.

За змістом рішення суду від 02.10.2020 року по справі №420/8278/20 досліджено питання застосування норм Закону України №2050-III та Порядку №159 з врахуванням правових висновків Верховного Суду з цього питання.

Судом встановлено, що Закон №2050-III, Порядок №159 та судова практика змін станом на час розгляду даної справи змін не зазнали.

Дослідивши заяви по суті та докази по справі суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Проте як при розгляді справи №420/8278/20, так и при розгляді даної справи суд вважає таким що не ґрунтується на положеннях законодавства посилання відповідача ГУ ПФУ у наданій відповіді на те, що позивач не має права на отримання компенсації втрати доходу у зв`язку з тим, що отримання вказаних доходів вирішено в судовому порядку, є таким що не ґрунтується на положеннях законодавства. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону №2050-III визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст.3 Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з п.1 Порядку №159 компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Статтею 4 Закону встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Положення вказаної статті відображені у п.5 Порядку №159

Таким чином, основною умовою виплати суми компенсації є виплата заборгованості.

Позивач у позові не заперечує, що по жодної з чотирьох справ позивачу затримана виплата різниці перерахованої йому за різні періоди пенсії за рішенням суду, вказана заборгованість не виплачена у зв`язку з направленням відповідних відомостей до реєстру судових рішень щодо виплат заборгованостей та буде виплачена при надходження коштів на погашення цієї заборгованості.

На час розгляду справи заборгованість позивачу по жодної з чотирьох справ не сплачена, відповідно відсутні підстави для нарахування та виплати вказаної компенсації.

Проте суд вважає, що позивач має право на нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати на час виплати йому заборгованості та є протиправним посилання ГУ ПФУ у відповіді позивачу від 25.08.2023року, що відсутні підстави для нарахування вказаної компенсації втрати доходу на доход, отримання якого вирішено в судовому порядку, а також з посиланням на те, що заборгованість виплачується єдиним платежем, а тому не підпадає під дію Закону №2050-ІІІ .

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 року по справі №240/11882/19 дійшов наступних правових висновків.

Використане у ст.3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 11.07.2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17.

Колегія суддів Верховного Суду враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року.

Зазначені висновки свідчать про безпідставність зазначених вище доводів судів попередніх інстанцій, що право на компенсацію позивач набуде після набрання законної сили даним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 року по справі №674/22/17 аналізуючи норми Закону №2050-ІІІ, Порядку №159 та судову практику з цього питання зазначив, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

За наведеного правового регулювання, основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 14.04.2021 у справі №465/322/17.

Крім того, у постанові від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, Верховний Суд дійшов наступних висновків:

«Згідно з положеннями статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є:

1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та

2) виплата нарахованих доходів.

При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.»

При цьому Верховний Суд визнав безпідставним посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на те, що нараховані позивачу, на виконання рішення суду, кошти були виплачені своєчасно, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (нарахованих сум індексації), а не виконання рішення суду. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24.01.2019 у справі №159/1615/17, від 29.04.2020 у справі №420/2093/16-а, від 16.12.2020 у справі №521/21718/16-а, від 23.12.2020 у справі №640/7975/15-а.

Таким чином, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, але на час виплати йому заборгованості, у тому числі за рішенням суду.

Нарахування та виплата компенсації не можлива без виплати самої заборгованості. Розраховується вона саме на день виплати та виплачується вона відповідно до ст.4 Закону №2050-III у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

При цьому у кожному випадку виплати заборгованості за кожним рішенням суду наведеним позивачем строки затримки будуть враховуватися окремо, оскільки стосуються різних виплат з різним строком затримки виплати.

Саме це вказано у правових висновках Верховного Суду у постановах на які посилається позивач у позові, а саме нарахування компенсації за втрату частини доходів передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», повинна здійснюватися з дати, коли пенсіонер мав право на нарахування та виплату пенсії.

Проте вказані висновки повинні застосовуватися при виплаті позивачу заборгованості по виплаті пенсії за рішеннями суду.

Суд вважає неспроможним твердження позивача про можливість застосування Закону №2050-III з посиланням на те, що йому було затримано виплату перерахованої за рішенням суду поточної пенсії, оскільки рішення ГУ ПФУ виконувало в одному місяці, а виплату здійснювало в наступному, оскільки перераховані поточні пенсії виплачуються з першого числа наступного місяця.

Крім того, по справі №420/18237/22 за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2023 року позивачу нарахована лише заборгованість, оскільки перерахунок здійснений за рішенням суду по цій справі №420/18237/22 не вплинуло на розмір пенсії, яка виплачується позивачу.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що права позивача на час звернення до суду щодо нарахування та виплати йому компенсації на нараховану за рішенням суду заборгованість по виплаті заборгованості по пенсії не порушені, у зв`язку з невиплатою вказаної заборгованості.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази надані сторонами з урахуванням встановлених обставин по справі суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 139, 262, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеський області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.