Справа № 686/25939/23
Суддя: Салоїд Н. М.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/280/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючої судді Салоїд Н.М.,

при секретареві Лоб І,А.,

з участю позивача ОСОБА_1 , та його представника Головатого П.,

та представників відповідача Ткачук М., Фортельної Ю..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за адміністративним позовом громадянина російської федерації ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в місті Хмельницькій області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області (далі УДМС в Хмельницькій області), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області від 18 вересня 2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що 24 лютого 2022 р., з метою імміграції на територію України, на підставі отриманого дозволу на імміграцію в Україну, прийнятого 18.11.2021 р., Управлінням Державної міграційної служби в Хмельницькій області, прибув на територію України в пункті пропуску державного кордону України «Бачівськ».

З початку запровадження в Україні воєнного стану, він звертався до відповідача з метою отримання посвідки на постійне місце проживання в Україні на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», ч.1 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Однак, у зверненнях на отримання посвідки на постійне проживання в Україні відмовляли, у зв`язку з тим, що таке питання неврегульовано на законодавчому рівні.

Крім того, позивач зазначає, що 08.01.1960 р. народився у м. Одеса, у 1977 р. закінчив загальноосвітню школу №15 у м. Хмельницькому, у 1986 р. закінчив Ленінградський інститут кіно інженерів та залишився проживати у м. Ленінград. Сімейне життя не склалось, розлучений. У м. Хмельницькому залишилися проживати його батьки, громадяни України, яких він доглядав шляхом приїзду кожні 2-3 місяці. Після смерті батька, онкологічної хвороби матері, а також відсутністю інших дітей у батьків, виникла необхідність переїхати на постійне місце проживання. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір ОСОБА_2 , після якої залишилося майно, єдиним спадкоємцем якого є позивач. Також приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лучковською Т.М. заведено спадкову справу №11/2023 за зверненням позивача, а його заяву приєднаного до спадкової справи, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

18 вересня 2023 року позивач в черговий раз звернувся до відповідача, однак йому було повідомлено про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.203 КУпАП, складено відповідний протокол та постанову, а також того ж дня УДМС в Хмельницькій області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Позивач вважає, що оскаржуване ним рішення є протиправними та винесеними з грубим порушення норм законодавства, оскільки в його діях відсутній намір порушувати вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а обумовлено зупиненням строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру.

Також зазначає, що в разі повернення його в країну громадянства йому загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного збройного конфлікту, так як він є уродженцем України та прибув з метою імміграції, до широкомасштабного вторгнення країни агресора до України та його політична позиція є проукраїнською, тому що з початку повномасштабного вторгнення він перебував на території України, і не бажає повертатися і країну громадянства. В разі повернення до будь-якої третьої країни йому загрожує переслідування за ознаками громадянства. Просить скасувати означене рішення як незаконне.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному у позові, просили суд позов задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлений позов підтримали та просять його задовольнити із викладених у заяві підстав.

Представники відповідача проти позову заперечили та просять у його задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши доводи позивача та його представника, заперечення представників відповідача, дослідивши матеріали справи доказами, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини

Згідно із частинами першою, другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон №3773-VI). Порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства регулюється Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-III (далі Закон №2491-III).

Згідно із частиною першою статті 26 Закону № 3773-VI Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Одночасно, станом на 13.12.2023 р. в Інструкцію №353/271/150, яка визначає порядок дій ДМС, СБУ, ДПСУ, зміни внесено не було.

За змістом пункту 9, пункту 4 Положення про ДМС, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Згідно із частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом установлено, що 18 вересня 2023 року під час прийому громадян відносно гр. Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , головним спеціалістом УДМС в Хмельницькій області Таргонієм Р. В. прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, гр. Російської Федерації ОСОБА_1 , та зобов`язано його покинути територію України в термін до 17 жовтня 2023 року.

Зі змісту вказаного рішення убачається, що 18 вересня 2023 року під час прийому громадян виявлено гр. Російської Федерації ОСОБА_1 , який востаннє прибув на територію України 24.02.2022 р., та порушив Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Постанову КМУ №150 від 15.02.2012 р, якою затверджено Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців на території України, а саме: вчасно не залишив територію України, перебуває понад встановлений строк.

Зі змісту пункту 2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ від 15.02 2012 р. № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи у разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Зі змісту відзиву вбачається що позивач порушив дозволений термін перебування, за вказане правопорушення притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 ст. 203 КУпАП.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 203 КУПАП, яка діяла станом на час її винесення щодо порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, адміністративній відповідальності підлягали відповідальності іноземці унаслідок перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, а так само недодержання ними встановлених законодавством вимог транзитного проїзду через територію України або вимог декларування чи реєстрації місця проживання (перебування).

Тому дії інкриміновані позивачу за порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначені цією поставною не відповідали діям, які визначені диспозицією норми закону.

Однак, як вбачається із матеріалів справи відповідач не пояснив факт перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів.

У ході опитування гр. Російської Федерації ОСОБА_1 , пояснив, що в Україну прибув 24 лютого 2022 через ПП «Бачівськ» до важко хворої матері, яка у лютому 2023 р. померла, та на підставі дозволу на імміграцію в Україну від 18.11.2021 року (дозвіл на імміграцію в Україну від 18.11.2021 року, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

Після закінчення законного терміну перебування не виїхав і цим самим порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище гр.Російської Федерації ОСОБА_1 , свідчать про те, що ним порушено вимоги ст.ст. 4, 9, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Обґрунтовуючи рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни гр. Російської Федерації ОСОБА_1 , відповідач посилається зокрема на те, що останнім порушено вимоги статей 4, 9, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, відповідно до частини 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Статтею 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Судом встановлено, що гр. Російської ОСОБА_3 , народився в м. Одеса, у встановленому законом спосіб отримав дозвіл на імміграцію в Україну від 18.11.2021 року, здійснив в`їзд в Україну 24.02.2022 р. по паспортному документу, приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лучковською Т.М. заведено спадкову справу №11/2023 за зверненням позивача, а його заяву приєднаного до спадкової справи, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Наведені обставини свідчать, що гр. Російської Федерації ОСОБА_1 , не було допущено порушень вимог статей 4, 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки останній прибув в Україну з метою імміграції в Україну, на підставі офіційного дозволу, та залишився в Україні на постійне проживання.

Порядок оформлення посвідки на постійне проживання регулюється Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321.

Слід відзначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

У зв`язку із введенням воєнного стану та бойовими діями Постановою Кабінету Міністрів України «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру» №165 від 28 лютого 2022 року, зупинено строки надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та видачу дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні. Як наслідок органи Державної міграційної служби України призупинили розгляд звернень громадян Російської Федерації із заявами про оформлення будь-яких дозвільних документів.

Поставною Кабінету міністрів України «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру» від 28 лютого 2022 р. № 165 зупинено строк надання, крім строків надання адміністративних послуг у сферах державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації актів цивільного стану, суб`єктами (особами), що провадять діяльність під час воєнного стану, адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строки видачі дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні (крім надання адміністративних послуг у сфері будівництва, визначених Законом України Про регулювання містобудівної діяльності).

Постановою КМУ від 01.11.2022 року №1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» (в редакції від 12.09.2023) визначено: у разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення посвідок на постійне проживання, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» №1232 від 01 листопада 2022 року, у разі звернення громадянина російської федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення посвідок на постійне проживання, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Суд звертає увагу, що пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1232 від 01 листопада 2022 року передбачено, що зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються на: осіб, що мають законні підстави для оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, передбачені пунктами 4, 6 та 9 частини другої та пунктами 1, 2 та 4 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію».

Як вбачається з дозволу на імміграцію від 16 листопада 2021 року виданого УДМС в Хмельницькій області ОСОБА_1 , такий виданий йому на підставі пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію».

Вказане свідчить про те, що порушення громадянами Російської Федерації Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обумовлено зупиненням строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржуване рішення прийнято відповідачем в період військового стану та відсутності процедури оформлення посвідки на постійне проживання в Україні на підставі пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію».

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, зокрема доводів позивача, що порушення ним Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обумовлено непереборними обставинами, а неможливість оформити посвідку на постійне проживання в Україні після 28.02.2022 р. обумовлена зупиненням строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом пункту 1 частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи усі вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення не дотримано вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не з`ясовано усі дійсні обставини, зокрема наданого дозволу на імміграцію в Україну від 18.11.2021 р., національності Позивача, наявність відкритої спадкової справи, не наведено належних обґрунтувань під час прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, оспорюване рішення прийнято без дотримання принципу обґрунтованості та пропорційності свого рішення.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 2, 8-10, 121, 241-246, 271, 272, 289, 297 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 18.09.2023 р., затверджене заступником начальника УДМСУ в Хмельницькій області Майданом Б.В., про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, прийняте відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 № 013841

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 20.12.2023.

Суддя :