Справа № 448/1781/23
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/1781/23
Провадження № 2-а/448/27/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.12.2023 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий - суддя Юрій БІЛОУС,

за участі секретаря судового засідання Ірини РОМАНЧЕНКО,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, та інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Островського Святослава Орестовича,

про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

учасники справи:

позивачка Галина ПИЛЮХ, не з`явилась (клопотання),

представник відповідача - Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, не з`явився (клопотання),

відповідач - інспектор УПП у Львівській області ДПП Святослав ОСТРОВСЬКИЙ, не з`явився,

в с т а н о в и в:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

І. Стислий виклад позовних вимог:

Громадянка ОСОБА_2 , (надалі Позивачка) звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 16.10.2023 року відносно неї інспектором УПП у Львівській області ДПП було винесено постанову серії ЕАТ №7950973 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Стверджує, що відповідно до вказаної постанови на неї (Позивачку) накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за те, що ніби то остання 16.10.2023 о 12:12 год. на 62 км автодороги М-11 «Львів-Шегині» в с.Гостинцеве, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , рухалась зі швидкістю 75км/год., перевищивши дозволену швидкість більше ніж на 20 км/год., чим порушила п.12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом Trucam ТС00674.

Вважає, що спірна постанова відносно неї (Позивачки) не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення.

Покликалася на те, що вона, дійсно, вищевказаного дня та часу рухалася автомобілем марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , автодорогою «Львів-Шегині» в напрямку м.Мостиська. Проїхавши знак 5.50 «Кінець населеного пункту», зокрема с.Гостинцеве Яворівського району Львівської області, приблизно за 100м від вищевказаного знаку її зупинили працівники поліції, зазначивши при цьому, що вона порушила ПДР України - «Швидкісний режим в населеному пункті».

Зазначає, що під час оформлення матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення нею було заявлено клопотання про огляд відеозапису, однак її (позивачки) вимога була проігнорована працівників поліції.

Також стверджує, що оскаржувана постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема показання свідків, показання технічних приладів і засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення нею (Позивачкою) адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

З огляду на наведене, просила суд спірну постанову скасувати, а справу провадженням закрити; стягнути з відповідача понесений нею судовий збір у розмірі 536, 80 грн.

07.11.2023 року від сторони відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов. У вказаному відзиві сторона відповідача зазначає наступне.

Щодо зупинення Інспектором Позивача, суті вчиненого нею правопорушення.

Інспектор чітко спостерігав факт допущення Позивачем порушення вимог ПДР, а тому, як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено шляхом зупинення транспортного засобу під керуванням Позивача.

Позивач здійснив зупинку свого транспортного засобу та почав вести діалог з працівниками поліції. Останні, дотримуючись ст. 278, 279 КУпАП та Інструкції «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» № 1395 від 07.11.2015 (далі - Інструкція № 1395 від 07.11.2015), представилися, пояснили Позивачеві причину зупинки та почали з`ясовувати всі необхідні обставини для початку розгляду справи по суті. Уже безпосередньо під час розгляду справи зачитали Позивачу ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, ознайомили Позивача із правопорушенням, яке він вчинив.

Щодо дорожнього знаку, який розташований на Автодорозі М-11 Львів-Шегині, с.Гостинцеве (62км).

Позивач у Позовній заяві зазначає; «...працівники поліції стояли приблизно за 100 м. після знаку 5.50 "Кінець населеного пункту", що позначав кінець населеного пункту с.Гостинцеве. Відтак, рухаючись зі швидкістю 75 км/год. за межами населеного пункту, я не могла порушити норми ПДР...". Дані доводи також не відповідають реальній ситуації та нормам чинного законодавства. Адже, як вбачається із фотофіксації приладу Trucam, порушення швидкісного режиму транспортним засобом під керуванням Позивача, було зафіксовано уже безпосередньо в населеному пункті.

Щодо правомірності використання лазерного приладу вимірювання швидкості Trucam.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м. поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Всі прилади, що використовуються працівниками патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

08.11.2023 року від сторони позивача надійшла відповідь на відзив. У вказаній відповіді сторона позивача зазначає таке.

Щодо суті правопорушення.

Відповідачем до відзиву додано фотографію, яка на думку Відповідача «підтверджує факт фіксації перевищення швидкісного режиму в населеному пункті Позивачем». На підставі даної фотографії можна лише визначити швидкісний режим автомобіля, проте, неможливо встановити, що автомобіль рухався саме в населеному пункті.

Щодо дорожнього знаку, який розташований на Автодорозі М-11 Львів-Шегині. с.Гостинцеве Відповідач у відзиві зазначив, що порушення швидкості зафіксовано безпосередньо в населеному пункті та додав фотофіксацію де видно знак, проте, твердження Відповідача не відповідають дійсності, адже знак, який зображений на фотографії - дорожній знак 5.50 «Кінець населеного пункту», а не знак 5.49, як зазначає Відповідач.

Нею, позивачем здійснено фотофіксацію даного знаку, де чітко видно, що встановлено саме знак 5.50. Даний знак позначає місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Крім того, як підтвердження того, що фіксація відбулась саме в межах населеного пункту Відповідачем надано фотографію, де видно, що зупинка здійснена навпроти будників.

Проте, у п. 1.10 Правил дорожнього руху чітко зазначено, що населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.49, 5.50, 5.51, 5.52.

Отже, наявність одного чи двох будинків з однієї сторони дороги, тим більше, коли з іншої сторони лише дерева, не вказують про те, що зазначене місце - населений пункт.

Таким чином, після проїзду нею, ОСОБА_1 , знаку 5.50., що позначав кінець населеного пункту села Гостинцеве, втратили чинність вимоги щодо швидкісного режиму в населеному пункті, а відтак, на її переконання у її, (позивачки) діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

ІІ. Позиція учасників справи:

В судове засідання Позивачка не з`явилась, однак подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. При цьому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - УПП у Львівській області ДПП, у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності. При цьому у клопотанні зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Третя особа - інспектор УПП у Львівській області ДПП Островський С., в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, не подав.

У відповідності до вимог частини 1 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін у спрощеному порядку, відповідно до ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали вказаної адміністративної справи, суд приходить до наступного висновку.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану адміністративну справу передано для розгляду судді Білоусу Ю.Б.

Ухвалою судді від 26.10.2023 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з наявними у такій недоліками.

Ухвалою судді від 31.10.2023 відкрито провадження по даній адміністративній справі та призначену таку до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

У відповідності з статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Судом встановлено, що водійка ОСОБА_2 , 16.10.2023 о 12:12 год. на 62 км автодороги М-11 «Львів-Шегині» в с.Гостинцеве, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , рухалась зі швидкістю 75км/год., перевищивши дозволену швидкість більше ніж на 20 км/год., чим порушила п.12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом Trucam ТС00674.

Постановою серії ЕАТ №7950973 від 16.10.2023 року на Позивачку накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 340 грн.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративних правопорушень, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. за №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. за №1306.

Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до п.1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало те, позивачка ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом, в населеному пункті Гостинцеве рухалась зі швидкістю 75км/год., перевищивши дозволену швидкість більше ніж на 20 км/год., чим порушила п.12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які стосуються правил дорожнього руху, зокрема, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 і 5 статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно статті 23 наведеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, частиною 2 статті 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 статті 283 КУпАП встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото - або відеозапис.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Згідно зі ст.31 Закону «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото - і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення наведеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Як встановлено судом, позивачкою ОСОБА_2 заперечується факт скоєння нею адміністративного правопорушення за обставин, зазначених у оскаржуваній постанові.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивачка перебуваючи в населеному пункті село Гостинцеве, порушила швидкісний режим, визначений п.12.4 ПДР України.

При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покладався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивачки в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт», а саме: здійснення вимірювання швидкості руху приладом TRUCAM ТС00674.

Даючи оцінку зібраним по справі доказам, суд зазначає, що надані представником відповідача ДПП фотознімки, здійснені за допомогою технічного засобу TruCam, містить інформацію про те, що автомобіль рухався на ділянці дороги М-11, 62 км.

При цьому, доказів того, що зображена на фото частина дороги розташована в межах населеного пункту представником відповідача не подано. Також відсутні докази того, що дана частина дороги знаходиться в зоні дії дорожнього знаку, яким позначається населений пункт.

Крім того, відповідач в постанові не посилався взагалі на дію дорожнього знаку п.5.49 «населений пункт», а лише зазначив, що позивачкою ОСОБА_2 перевищено швидкість в населеному пункті.

Також суд враховує, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише на ділянках доріг, які знаходяться в межах дії відповідного знаку про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.76»), позаяк вказане обумовлено ч.2 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Натомість, оскаржувана постанова не містять інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини щодо розміщення на вказаній ділянці дороги дорожнього знаку «5.76», лише за наявності якого можливе монтування/розміщення фототехніки і відеотехніки для фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Слід також зазначити, що із долученого відеозапису суд встановив, що на рухомий автомобіль наведено ціль та здійснювався замір швидкості. В цей момент видно значне дрибіжання приладу TruCam, що свідчить про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля TruCAM LTІ 20/20 з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керувала позивачка.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCAM LTІ 20/20, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст.40 Закону № 580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото - і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото - і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст.40 названого Закону.

Інших доказів, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивачки, викладені в адміністративному позові, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивачки ОСОБА_2 , відповідачами суду не надано.

Слід вказати, що в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 204/8036/16-а.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Підсумовуючи вказане вище, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП, відповідачем не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами вчинення позивачкою ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

За таких обставин та враховуючи, що відповідач не довів правомірності свого рішення про притягнення позивачку ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам адміністративного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність.

V. Вирішення долі судових витрат:

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачкою ОСОБА_2 , при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 536,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги до Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, службовою особою якого винесено оскаржувану постанову, судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 536,80 грн. підлягають стягненню з Відповідача - УПП у Львівській області ДПП за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 6, 9, 12, 132, 139, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, та інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Островського Святослава Орестовича, про: скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити в повному обсязі.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7950973 від 16 жовтня 2023 року, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу - 340.00 грн., за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, - скасувати, а справу провадженням закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції; місцезнаходження: 79053, м.Львів, вул.Перфецького, 19, Львівської області; .

Третя особа - інспектор Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Островський Святослав Орестович, місцезнаходження: 79053, м.Львів, вул.Перфецького, 19, Львівської області.

Суддя Юрій БІЛОУС