Справа № 420/5/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 04 січня 2021 року надійшов позов Військової частини НОМЕР_1 до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги Південного офісу Держаудитслужби «Щодо усунення виявлених порушень» від 02.11.2020 року № 151515-21/5622-2020.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що в період з 28.07.2020 року по 07.10.2020 року відповідно до Плану проведення заходів державного фінансового контролю Південного офісу Держаудитслужби на ІІ півріччя 2020 року була проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності

військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2011 року по 30.06.2020 року. Про проведення ревізії

командиру військової частини НОМЕР_1 13.07.2020 року було направлено письмове повідомлення. Ревізію було проведено з відома командира військової частини НОМЕР_1 та помічника командира з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби. Відповідно до вимог п. 22 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550, ревізія була зупинена з 06.08.2020 з відома командира військової частини НОМЕР_1 та поновлена 07.09.2020 року.

За результатами проведеної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2011 року по 30.06.2020 року був складений акт про результати ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2011 року по 30.06.2020 року від 07.10.2020 року №15-11/38 (далі - Акт ревізії, додаток №2). 02.11.2020 року №151515-21/5622-2020 на підставі Акту ревізії Південним офісом Держаудитслужби (далі - Відповідач) відносно військової частини НОМЕР_1 (далі - позивач) було складено вимогу щодо усунення виявлених порушень (далі - Вимога) в якій відображено зміст допущених позивачем порушень законодавства та наголошено на необхідності усунути виявлені порушення законодавства в установленому законом порядку і повідомити відповідача про вжиті відповідні заходи.

Не погоджуючись із даною вимогою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду із даним позовом.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та, зокрема, зазначив, що Південний офіс Держаудитслужби при здійсненні своїх повноважень при проведенні ревізії

фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 діяв згідно чинного законодавства та правомірно висунув об`єкту контролю вимогу щодо усунення порушень законодавства. Південний офіс Держаудитслужби пред`явив вимоги Військовій частині НОМЕР_1 , які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення. Отже, відповідно до наведених у відзиві положень чинного законодавства підконтрольна установа не може ставити питання про визнання протиправною вимоги Південного офісу Держаудитслужби про стягнення збитків, оскільки

правильність їх обчислення може бути перевірена лише судом, який розглядатиме позов Держаудитслужби про стягнення цих збитків.

Процесуальні дії та клопотання учасників процесу

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 січня 2021 року справа розподілена на суддю Цховребова М.Г.

Ухвалами суду від 27.01.2021 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження; від 02.06.2021 року: продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів; 22.06.2021 року: зупинено провадження у справі; від 03.08.2021 року: поновлено провадження у справі; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

23 лютого 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № 9065/21).

18 жовтня 2021 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення (вхід. № ЕП/е7955/21).

Ухвалою суду від 21.10.2021 року, застосувавши ст. 3 Конституції України, ст.ст. 29, 32 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року № 1645-III, ч. 6 ст. 7, п. 1 ч. 2 ст. 236 КАС України, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, задля захисту життя та здоров`я учасників справи та працівників суду, зупинено провадження у справі до певної дати, з таких фактичних підстав, зокрема, що:

- наказом голови Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року № 20-ОС/Д/С «Про особливості роботи Одеського окружного адміністративного суду на період запровадження в Одеській області «червоного» рівня епідемічної небезпеки поширення СОVID-19» встановлено в Одеському окружному адміністративному суді з 19 жовтня 2021 рою на період запровадження в Одеській області «червоного» рівня епідемічної небезпеки поширення СОVID -19 такі особливості роботи, зокрема:

- припинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу;

- судовий розгляд справ здійснюється у порядку письмового провадження або в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів учасниками судових справ;

- обмежено допуск осіб до будівлі суду, тощо.

Ухвалою суду від 01.02.2022 року, застосувавши ст. 3 Конституції України, ст.ст. 29, 32 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року № 1645-III, ч. 6 ст. 7, п. 1 ч. 2 ст. 236 КАС України, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, задля захисту життя та здоров`я учасників справи та працівників суду, продовжено зупинення провадження у справі до певної дати, з таких фактичних підстав, зокрема, що:

- наказом голови Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року № 5-ОС/Д/С «Про особливості роботи Одеського окружного адміністративного суду в умовах дії карантинних обмежень» встановлено в Одеському окружному адміністративному суді з 01 лютого 2022 року на період спалаху хвороби і до покращення епідеміологічної ситуації такі особливості роботи, зокрема: припинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу; обмежено допуск осіб до будівлі суду, тощо;

- Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1336 від 15.12.2021 року) до 31 березня 2022 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України;

- станом на 01.02.2022 року клопотань від учасників справи про поновлення провадження у справі або повідомлень про усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі, до суду не надійшло.

Ухвалою суду від 13.12.2022 року поновлено провадження в адміністративній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2023 року, адміністративну справу №420/18174/22 передано на розгляд судді Стефанову С.О.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року прийнято справу №420/5/21 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги - до розгляду. Розпочато спочатку розгляд адміністративної справи №420/5/21 зі стадії відкриття провадження у справі.

Справу вирішено розглядати судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Станом на 02 січня 2024 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

В період з 28.07.2020 року по 07.10.2020 року відповідно до Плану проведення заходів державного фінансового контролю Південного офісу Держаудитслужби на ІІ півріччя 2020 року була проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2011 року по 30.06.2020 року.

Про проведення ревізії командиру військової частини НОМЕР_1 13.07.2020 року було направлено письмове повідомлення. Ревізію було проведено з відома командира військової частини НОМЕР_1 та помічника командира з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово - економічної служби.

Відповідно до вимог п. 22 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550, ревізія була зупинена з 06.08.2020 року з відома командира військової частини НОМЕР_1 та поновлена 07.09.2020 року.

За результатами проведеної ревізії окремих питань фінансово-господарської

діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2011 року по 30.06.2020 року був складений акт про результати ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2011 року по 30.06.2020 року від 07.10.2020 року №15-11/38 (далі - Акт ревізії).

Не погоджуючись із викладеними в Акті ревізії висновками, військова частина НОМЕР_1 20.10.2020 року надала відповідачу заперечення до Акту ревізії за №350/304/3/2763/пс, яке є тотожним заявленим позовним вимогам.

29.10.2020 року за №151515-21/5551-2020 (вх.№3158 від 30.10.2020 року) на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов висновок на заперечення до Акту ревізії, затверджений начальником Південного офісу Держаудитслужби, яким заперечення військової частини НОМЕР_1 залишені без задоволення, а Акт ревізії - без змін.

02.11.2020 року №151515-21/5622-2020 на підставі Акту ревізії Південним офісом Держаудитслужби відносно військової частини НОМЕР_1 було складено вимогу щодо усунення виявлених порушень в якій відображено зміст допущених позивачем порушень законодавства та наголошено на необхідності усунути виявлені порушення законодавства в установленому законом порядку і повідомити відповідача про вжиті відповідні заходи, а саме:

1. забезпечити відповідно до ч. 1 ст. 135-5 Кодексу законів про працю України відшкодування за рахунок винних осіб: на користь в/ч НОМЕР_1 суми нестачі, заподіяної внаслідок порушень порядку організації обліку та збереження військового майна, встановленої в результаті проведеної під час ревізії інвентаризації та відображеної в акті інвентаризаційної комісії від 24.09.2020 року та протоколі від 28.09.2020 року в розмірі 104 445,95 грн.;

2. забезпечити відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України, статей 610-625 Цивільного кодексу України надходження від контрагентів в/ч НОМЕР_1 по договорам від 10.01.2011 року № 132, укладеного з ФОП ОСОБА_1 та від 28.10.2009 року, укладеного з ФОП ОСОБА_2 суми недоотриманих доходів в розмірі 6 984,51 грн. та 1 327,03 грн. відповідно.

В іншому випадку стягнути з осіб, винних у неправильному складанні рахунків на оплату по зазначеним договорам шкоду в загальній сумі 8 311,54 грн., у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 130-136 КЗпПУ. Врахувати при цьому право працівників на добровільне відшкодування заподіяної шкоди відповідно до ч. 5 ст. 130 КЗпПУ;

3. забезпечити відшкодування на користь в/ч НОМЕР_1 шкоди, заподіяної в результаті недоотримання доходів за користування військовим майном за договором від 10.01.2011 року № 132, укладеним з ФОП ОСОБА_1 в сумі 114 960,25 грн. шляхом врегулювання питання належного оформлення договірних відносин, згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України.

В іншому випадку стягнути заподіяну шкоду з винних осіб у допущених порушеннях при укладенні договору, у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 130-136 КЗпПУ.

Вважаючи вказану вимогу відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Джерела права та висновки суду

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення фінансового контролю в Україні на момент виникнення спірних правовідносин були визначені Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року №2939 -XII (далі - Закон №2939).

Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України (далі - Положення №43), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №43 від 03.02.2016 року, Державна аудиторська служба України (далі - Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до п.п. 3 п. 4 Положення 43, Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.

Відповідно до пункту 7 Положення, Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Отже, Державна аудиторська служба України, у відносинах здійснення державного фінансового контролю, є суб`єктом владних повноважень, відтак зазначений спір є справою адміністративної юрисдикції та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 2 Закону №2939, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням,

ухваленим у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 03.02.2016 року № 43, здійснює контроль у: міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах, суб`єктах

господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи); суб`єктах господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Згідно пункту 6 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 03.02.2016 року № 43, для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявлені збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженого Кабінетом

Міністрів України.

Положенням про Державну аудиторську службу України також передбачено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушення законодавства з питань збереження і використання активів, Держаудитслужба має право звернутися до суду в інтересах держави.

Вищевказані норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження та використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

З аналізу вищенаведених норм слідує висновок, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів.

Так, при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у

добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

При цьому, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2020 року справа № 809/504/17, від 02 квітня 2020 року справа № 820/3534/20, від 12 лютого 2020 року справа № 815/7325/13-а, від 29 липня 2019 року справа № 400/2658/18, від 02 липня 2019 року справа № 826/2525/15, від 21 листопада 2018 року справа № 820/3534/17, від 20 лютого 2018 року справа № 822/2087/17, у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2015 року справа № 21-436а14.

Як зауважив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 29.07.2019 у справі № 400/2658/18, збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.

Щодо нестачі військового майна, виявленої під час проведення інвентаризації по номенклатурі квартирно-експлуатаційної служби Військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 104 445,95 гривень, судом встановлено наступне.

Військова частина не погоджується з вимогою про відшкодування за рахунок винних осіб суми нестачі, заподіяної внаслідок порушень порядку організації обліку та збереження військового майна на загальну суму 104 445,95 грн., виявлену під час проведення інвентаризації 24.09.2020 року складу квартирно-експлуатаційної служби в зв`язку з тим, що: наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2020 року № 596 було призначено службове розслідування по факту нестачі майна; за результатами службового розслідування встановлено, що майно квартирно-експлуатаційної служби на загальну суму 104 445,95 грн. згідно видаткових

накладних (№ 27 від 01.09.2020, № 28 від 07.09.2020, №№ 29-42 від 09.09.2020, № 43-44 від 16.09.2020, № 45, 45, 50-55 від 18.09.2020, № 58 від 19.09.2020) було передано матеріально-відповідальним особам військової частини НОМЕР_1 ; за результатами повторно проведеної інвентаризації 25.09.2020 року в підрозділах військової частини НОМЕР_1 матеріально відповідальними особами військової частини НОМЕР_1 підтверджено наявність майна на загальну суму 96 022,23 грн., та на суму 5 061,92 грн. актами виконаних робіт та актами списання матеріалів від 12.10.2020 року підтверджено проведення робіт з поточного ремонту будівель. На суму 3 361,80 грн. роботи з поточного ремонту не підтверджено, та матеріально-відповідальна особа старший солдат ОСОБА_3 притягнута до матеріальної відповідальності на зазначену суму.

Таким чином, позивач стверджує, що «нестача майна квартирно-експлуатаційної служби на загальну суму 104 445,95 грн. не підтверджується».

Суд вважає зазначені аргументи позивача необґрунтованими, з огляду на наступне.

Порядок проведення інвентаризації військового майна регулюється Положенням про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 2000 р. № 748 (далі - Положення № 748).

Відповідно до п. 4 Положення № 748 інвентаризація військового майна у військовій частині проводиться як планова, так і позапланова - у разі перевірки результатів господарської діяльності і документальної ревізії та в інших випадках, коли необхідно встановити наявність військового майна. Інвентаризація проводиться за наказами командира військової частини, вищестоящих командирів, а також за рішеннями органу досудового розслідування, прокурора або суду.

Згідно з п. 5 відповідальність за організацію інвентаризації військового майна несе

командир військової частини, який повинен створити належні умови для її проведення у стислі терміни, визначити об`єкти (крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов`язковим) і терміни проведення інвентаризації.

Згідно з абз. 7 п. 2 Положення № 748 нестача військового майна це перевищення кількісних показників обсягу військового майна за даними облікових документів над даними

про його фактичну наявність, установленими під час інвентаризації.

Таким чином, нестача встановлюється під час інвентаризації.

Судом встановлено, що наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 22.09.2020 року № 565 призначено позапланову вибіркову інвентаризацію майна номенклатури квартирно-експлуатаційної служби В/ч НОМЕР_1 , для чого визначено склад інвентаризаційної комісії та строки її проведення - з 22 по 25 вересня 2020 року. Відповідно до наказу інвентаризація призначена на вимогу Південного офісу Держаудитслужби, заявлену під час проведення документальної ревізії з метою перевірки стану обліку та фактичної наявності майна військової частини.

На підставі зазначеного наказу 24.09.2020 року інвентаризаційною комісією в присутності головних державних фінансових інспекторів Південного офісу Держаудитслужби ОСОБА_14 та ОСОБА_4 проведено зняття фактичних залишків запасів, оформлено інвентаризаційний опис майна, яке зберігається на складі майна КЕС у визначеної військовою частиною матеріально-відповідальної особи станом на 24.09.2020 року.

Відповідно, 25.09.2020 року інвентаризаційною комісією, призначеною наказом № 565, оформлено та виведено нестачу майна. Протокол інвентаризації оформлено інвентаризаційною комісією Військової частини НОМЕР_1 та підписано її членами 28.09.2020 року. Відповідно до протоколу інвентаризаційної комісії за результатами інвентаризації розмір нестачі склав 104 445,95 гривень.

Таким чином, інвентаризація під час ревізії проведена за вимогою та в присутності посадових осіб Південного офісу Держаудитслужби на підставі наказу командира у визначений термін та на визначеному об`єкті, нестача майна під час ревізії військової частини НОМЕР_1 підтверджена документально та її результати обґрунтовано включено в акт ревізії від 07.10.2020 року № 15-11/38.

Документи щодо проведення тією ж самою інвентаризаційною комісією повторної інвентаризації були надані для розгляду Південному офісу Держаудитслужби з листом від 20.10.2020 року № 350/304/3/2763/пс.

За результатами розгляду зазначених документів аргументи Військової частини НОМЕР_1 щодо наявності військового майна, нестача якого була встановлена під час ревізії, не прийняті з наступних підстав.

Ні із запереченнями до акту ревізії, ні с позовною заявою в якості додатків (доказів) Військовою частиною НОМЕР_1 не надано відповідний наказ командира на проведення повторної інвентаризації. Інвентаризаційний опис запасів та протокол інвентаризаційної комісії від 25.09.2020 року, що були оформлені під час проведення повторної інвентаризації та надані позивачем до суду, не містять інформації про об`єкти Військової частини НОМЕР_1 , на яких проведено зняття фактичних залишків запасів.

Положенням № 748 не передбачені порядок та процедура проведення повторної інвентаризації в тому числі як спосіб врегулювання виявлених в ході інвентаризації нестач. Натомість, відповідно до п. 30 Положення № 748, у разі виявлення за результатами інвентаризації надлишку або нестачі військового майна командир (начальник) військової частини призначає розслідування з метою встановлення причин їх виникнення, розміру заподіяної шкоди та винних осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 № 596

про проведення службового розслідування був виданий 01.10.2020 року і він не передбачає проведення повторної інвентаризації.

Таким чином, повторна інвентаризація була проведена безпідставно.

На підставі наданих позивачем до суду накладних та матеріалів повторної інвентаризації не можливо достовірно встановити, що під час повторної інвентаризації встановлено наявність саме тих матеріальних цінностей, нестачу яких встановлено у ОСОБА_5 .

Так, позивач зазначає, що майно квартирно-експлуатаційної служби на загальну суму 104 445,95 грн., було передано з підзвіту Н. Гецової іншим матеріально-відповідальним особам військової частини НОМЕР_1 за видатковими накладними № 27 від 01.09.2020 року, № 28 від 07.09.2020 року, №№ 29-42 від 09.09.2020 року, № 43-44 від 16.09.2020 року, № 45, 45, 50-55 від 18.09.2020 року, № 58 від 19.09.2020 року, тобто до 24.09.2020 року (дата початку інвентаризації).

Якщо в позові йдеться про те саме майно, нестачу якого було встановлено інвентаризаційною комісією, то на підставі зазначених накладних, це майно станом на 24.09.2020 року має рахуватись в обліку військової частини за іншими матеріально-відповідальними особами.

Натомість, перед початком інвентаризації матеріально-відповідальна особа ОСОБА_6 дала розписку про те, що всі матеріальні цінності, що надійшли на її відповідальність, оприбутковано, а ті, що вибули, списано.

Крім того, перед початком інвентаризації бухгалтер фінансово-економічної служби, відповідальна за ведення обліку запасів служби КЕС - ОСОБА_7 внесла до інвентаризаційного опису всі перелічені в описі запаси, як такі, що станом на 24.09.2020 рахуються за матеріально-відповідальною особою ОСОБА_8 і це засвідчено її особистим підписом. Зазначена інформація підписана інвентаризаційною комісією, призначеною наказом від 22.09.2020 року № 565 в складі: голови комісії - лейтенанта ОСОБА_9 , членів комісії - молодшого лейтенанта ОСОБА_10 , старшого солдата ОСОБА_11 та перевірена під час ревізії головними державними фінансовими інспекторами Південного офіс Держаудитслужби ОСОБА_14 та ОСОБА_4 . Як вже зазначалось, 25.09.2020 ця інвентаризаційна комісія підписала звіряльну відомість за результатами інвентаризації та вивела нестачу майна, а 28.09.2020 року - підписала протокол інвентаризації, в якому рекомендує командування військової частини призначити службове розслідування з приводу нестачі.

Як зазначає позивач, службове розслідування по факту нестачі призначене наказом командира Військової частини НОМЕР_1 лише 01.10.2020 року, і лише в ході цього розслідування іншою комісією військової частини встановлено, що майно на загальну суму 104 445,95 грн., було передано з підзвіту ОСОБА_5 іншим матеріально-відповідальним особам.

Разом з цим, відповідно до наданого позивачем повторного інвентаризаційного опису, вже 25.09.2020 року інвентаризаційна комісія відшукала у цих матеріально-відповідальних осіб та «підтвердила наявність» схожого за найменуваннями майна КЕС, але на суму 96 022,23 гривень. Як вбачається із цього опису, зазначене майно рахується в бухгалтерському обліку за цими матеріально-відповідальними особами, але бухгалтер фінансово-економічної служби, відповідальна за ведення обліку запасів служби КЕС - Ірина Макарова зазначену інформацію особистим підписом не засвідчила. Крім того, позивач не надав суду підтвердження того, що всі особи, які фігурують в інвентаризаційному описі як матеріально-відповідальні, є насправді матеріально-відповідальними (не надані договори про матеріальну відповідальність).

Також, із наданого позивачем «повторного» інвентаризаційного опису вбачається, що 25.09.2020 року матеріально-відповідальною особою ОСОБА_8 інвентаризаційній комісії пред`явлено майно на суму 45 873,47 грн., яке 24.09.2020 року цій самій комісії в присутності спеціалістів Південного офісу Держаудитслужби пред`явлено не було, при тому із документа не вбачається місце розташування цього майна.

Позивач стверджує, що із загальної суми нестачі 104 445,95 грн., майно на суму 5 061,92 грн., яке за вищевказаними накладними було передано з підзвіту ОСОБА_5 іншим особам, фактично використано на проведення поточного ремонту, що підтверджується відповідними актами виконаних робіт № 14-19 від 12.10.2020 року. Зазначений факт не має відношення до факту встановлення під час ревізії нестачі та відповідно, до заявленої позивачу вимоги про її відшкодування.

Так, як вже зазначалось, нестача - це перевищення кількісних показників обсягу військового майна за даними облікових документів над даними про його фактичну наявність, установленими під час інвентаризації.

Інвентаризація, під час якої встановлено нестачу, комісією військової частини проводилась з 24 по 28.09.2020 року, ревізія закінчилась 30.09.2020 року. Дослідження наданих позивачем документів показало, що жодний із актів виконаних робіт з поточного ремонту не містить інформацію про осіб, з підзвіту яких списані матеріальні цінності, події з підтвердження факту проведення ремонту та відповідно списання матеріалів відбулись 12.10.2020 року - тобто після закінчення ревізії. Акти підписані комісією, призначеною наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 22.09.2020 року № 565 для проведення позапланової інвентаризації, проте позивачем не

підтверджені повноваження цієї інвентаризаційної комісії на приймання виконаних робіт з поточного ремонту об`єктів військової частини та списанню військового майна.

Крім того, дослідження наданих позивачем актів виконаних робіт № 14-19 від 12.10.2020 року та відповідних актів на списання матеріалів встановлено, що зазначені в актах матеріали під час повторної інвентаризації майна не інвентаризувались.

Отже надані акти виконаних робіт з поточного ремонту від 12.10.2020 року та відповідного списання матеріалів не спростовують висновків ревізії щодо нестачі та не підтверджують заявлених позивачем обставин.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Положення № 748, інвентаризаційна комісія - робоча група до якої входять військовослужбовці або працівники військової частини з відповідним досвідом роботи у сфері організації ведення військового (корабельного) господарства і обліку військового майна, не пов`язані службовими відносинами з підрозділами або службами військової частини, військове майно яких підлягає інвентаризації. Як вбачається із матеріалів повторної інвентаризації, вона проведена у 21 матеріально-відповідальної особи, в тому числі командира частини, начальника та помічника начальника штабу, 5-х командирів служб та інших осіб

командного та рядового складу Військової частини НОМЕР_1 комісією у складі лейтенанта, молодшого лейтенанта та старшого солдата Військової частини НОМЕР_1 . Тобто, інвентаризація проведена особами, які пов`язані службовими відносинами з підрозділами та службами військової частини, військове майно яких інвентаризувалось. Присутність фахівців Південного офісу Держаудитслужби під час проведення позапланової інвентаризації за наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 22.09.2020 року № 565 обумовлена необхідністю проведення контрольної дії (перевірки стану обліку та фактичної наявності майна) під час проведення контрольного заходу

ревізії). Станом на момент проведення повторної інвентаризації (25.09.2020) ревізія тривала, проте фахівці Південного офісу Держаудитслужби до проведення повторної інвентаризації не запрошені. Таким чином, проведення повторної інвентаризації у командування військової частини особами, які безпосередньо підпорядковані цьому командуванню без присутності осіб, на вимогу яких проведено інвентаризацію, ставлять під сумнів неупередженість членів

інвентаризаційної комісії.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що твердження позивача щодо відсутності нестачі є документально необґрунтованими.

Щодо встановлення базового місяця для коригування плати на індекс інфляції за договорами складування від 11.01.2011 року №132 з ФОП ОСОБА_1 та від 28.10.2009 року № 126 з ФОП ОСОБА_2 , судом встановлено наступне.

У оскаржуваній вимозі відповідач зазначає: «На порушення вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, умов п. 3.2 Договорів складування від 10.01.2011 року № 132, укладеного В/ч НОМЕР_1 з ФОП ОСОБА_1 та від 28.10.2009 року № 126, укладеного з ФОП ОСОБА_2 базовим місяцем для коригування плати за складування на індекс інфляції прийнято квітень 2017 року замість лютого 2017 року, в результаті чого В/ч НОМЕР_1 недоотримало від ФОП ОСОБА_1 6 984,51 грн. доходу та від ФОП ОСОБА_2 1 327,03 грн. доходу. Загальний розмір недоотриманого доходу склав 8 311,54 гривні». В зв`язку з цим, відповідач вимагає від позивача «Забезпечити відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України, статей 610-625 Цивільного кодексу України надходження від контрагентів В/ч НОМЕР_1 по договорам від 10.01.2011 року №132, укладеного з ФОП ОСОБА_1 та від 28.10.2009 № 126, укладеного з ФОП ОСОБА_2 суми недоотриманих доходів в розмірі 6 984,51 грн. та 1 327,03 грн. відповідно. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у неправильному складанні рахунків на оплату по зазначеним договорам шкоду в загальній сумі 8311,54 грн., у порядку та розмірах, встановлених ст. ст. 130-136 КЗпПУ.»

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 Договору № 132, укладеного військовою частиною НОМЕР_1 з ФОП ОСОБА_1 , Поклажодавець передає, а Зберігай приймає на зберігання майно Поклажодавця.

Згідно з п. 3.1 Договору № 132 плата за складування визначається розрахунком вартості надання послуг. Відповідно до п. 3.2 Договору № 132, плата за складування за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Додатковою угодою від 16.02.2017 року № 9 у пункт 3.1 Договору складування від 10.01.2011 року №132 внесені зміни, а саме: «За домовленістю сторін плата за складування встановлена у розміру 22,0 грн. за 1 м2». При цьому, п. 3.2 Договору залишено без змін.

Таким чином, відповідно до умов Договору № 132, плата за березень 2017 року визначається шляхом коригування плати за попередній місяць (лютий 2017 року) на індекс інфляції за березень.

Аналогічні вимоги до розрахунків визначені умовами Договору № 126 від 28.10.2009 року.

Позивач аргументує позовну вимогу з цього питання тим, що «відповідно до умов вищезазначених договорів плата за складування за лютий 2017 року повинна бути нарахована в березні 2017 року тому, виходячи з цього, базовим місяцем для застосування індексу інфляції за договорами складування від 11.01.2011 року № 132 з ФОП ОСОБА_1 та від 28.10.2009 року № 126 з ФОП ОСОБА_2 є березень 2017 року».

Проте, ані договір складування від 11.01.2011 року № 132 з ФОП ОСОБА_1 , ані договір складування від 28.10.2009 року № 126 з ФОП ОСОБА_2 не містять такої норми.

Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі нарахування та відповідності доходів і витрат, згідно з яким доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарські операції

повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Таким чином, з огляду на те, що плата за Договорами № 132 та № 126 встановлена помісячно, нарахування доходів за надані послуги має відображатись в обліку Військової частини в момент (місяць) виникнення, тобто за лютий 2017 року - в лютому 2017 року, за березень - в березні, і т.д.

Під час ревізії державним фінансовим інспектором відділу взаємодії з правоохоронними органами Південного офісу Держаудитслужби ОСОБА_4 зроблено перевірку розрахунків плати за договорами № 132 та № 126 та зроблено перерахунки відповідно до умов зазначених Договорів із застосуванням індексу інфляції з березня 2017 року. При розрахунках розміру недоотриманого доходу в акті ревізії застосовано принцип нарахування, передбачений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: розмір плати за базовий місяць, в якому встановлено фіксовану плату, прийнято у встановленому договором розмірі, в подальшому ця вартості скорегована на індекс інфляції відповідно до умов договору.

Отже, суд приходить до висновку, що розрахунок недоотриманого доходу в акті ревізії зроблено з додержанням вимог законодавства та умов укладених договорів. В результаті

розрахунку встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 недоотримано доходів в загальній сумі 8 311,54 грн., в тому числі за Договором складування від 10.01.2011 року №132, укладеного В/ч НОМЕР_1 з ФОП ОСОБА_1 6 984,51 грн. доходу та за Договором складування від 28.10.2009 року № 126, укладеного з ФОП ОСОБА_2 1 327,03 грн. доходу (розрахунки наявні в матеріалах справи).

Під час ревізії начальник фінансової служби Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 с проведеними розрахунками не погодився без надання пояснень.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що доводи з даного питання є безпідставними та необґрунтованими.

Також позивач зазначає, що «при проведенні аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 в 2017 та 2020 роках під час обстеження території, будівель і споруд військового містечка № НОМЕР_2 було зафіксовано, що всі приміщення, які згідно Договору на час обстеження надані під складування майна Поклажодавця, опечатані металевою печаткою № 14, яка видана начальнику складу військової частини НОМЕР_1 сержанту ОСОБА_13 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2018 року № 261 відповідальним за збереження та експлуатацію сховищ визначений сержант ОСОБА_13 . Зазначене свідчить про відсутність самостійного доступу представників ФОП ОСОБА_1 до свого майна, що перебуває на зберіганні у військовій частині НОМЕР_1 .

Військова частина НОМЕР_1 використовує для власних потреб частини приміщень в будівлях №№ НОМЕР_3 та сховищі СРМ військового містечка № НОМЕР_2 а саме: зберігає майно служби РХБЗ. Таким чином, спільне використання військовою частиною НОМЕР_1 та ФОП ОСОБА_1 будівель за генеральним планом військового містечка № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та сховища СРМ, відсутність самостійного доступу до приміщень у представників ФОП ОСОБА_1 не дає змогу кваліфікувати договір складування як удаваний договір оренди».

Суд вважає дані доводи позивача необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження викладених фактів, ані фахівцям Південного офісу

Держаудитслужби під час ревізії, ані при зверненні з позовом до суду.

Позивач в позові стверджує, що зміст спірного договору зберігання відповідає вимогам Цивільного кодексу України щодо договорів зберігання, та не містить законодавчо визначених істотних умов договору оренди, з чим суд не погоджується виходячи з наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 180 Господарського кодексу України, умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Відповідно до частин 1 та 2 статті 189 Господарського кодексу України, ціна у господарських зобов`язаннях застосовується як тариф, розмір плати, ставки або збору і є істотною умовою господарського договору та зазначається в договорі у гривнях.

Згідно з ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігай) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Норми Цивільного кодексу України щодо договору складування не передбачають можливості використання Поклажодавцем майна Зберігача.

Аналіз умов Договору № 132 показав, що в Договорі № 132 не визначено предмет зберігання (річ), ціна договору, порядок документального оформлення передачі на зберігання та повернення майна, як того вимагають статті 180, 189 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України. Натомість, пункти 1.2, 4.1, 4.3, 5.1 Договору № 132 містять конкретні умови використання Поклажодавцем приміщень (частин приміщень, місць), що належать Військовій частині НОМЕР_1 .

Правовідносини щодо використання однією особою майна іншої особи регулюються вимогами Цивільного та Господарського кодексів України щодо оренди (статті 759, 760 Цивільного кодексу України; статті 283, 284 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає в процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об`єктом оренди може бути, зокрема, і нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення). Тобто, в договорі № 132 врегульовані умови, які відповідають ознакам правочину оренди (користування за плату на певний строк індивідуально визначеним майном виробничо-технічного призначення).

З урахуванням викладеного, відносини, які склалися між Військовою частиною НОМЕР_1 та ФОП ОСОБА_1 по договору складування від 10.01.2011 року № 132 (з урахуванням додаткових угод) були кваліфіковані як оренда майна.

Згідно зі статтею 235 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, є удаваним. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З урахуванням вимог ст. 235 Цивільного кодексу України, під час ревізії проведено перевірку додержання при укладанні Договору № 132 вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 11 травня 2000 р. № 778 «Про затвердження Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду», наказу Міністра оборони України від 02.02.2010 року № 46 «Про затвердження Інструкції про організацію передачі в оренду та укладення договорів оренди нерухомого військового майна» (далі - Наказ № 46).

Вимогами Наказу № 46 передбачено при укладанні договорів оренди нерухомого військового майна здійснювати оцінку вартості нерухомого військового майна на підставі звітів про незалежну оцінку майна, складених суб`єктами оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до наявних звітів про незалежну експертну оцінку ринкової вартості, проведену ЧП «Бюро експертної оцінки «Прима», вартість майна в будівлях військового містечка № НОМЕР_2 визначена на рівні: в будівлі № 38 - 28,19 грн. за 1 кв. м; № 48 - 27,89 грн. за 1 кв. м та № 49 - 25,83 грн. за 1 кв. м з врахуванням пдв.

Відповідно до акта комісії В/ч НОМЕР_1 від 16.02.2017 року розмір плати за послуги за договором № 132 встановлено на рівні 22,00 гривні за 1 кв. м, як середньоарифметичне значення з урахуванням консультаційного висновку ТОВ ОФ «Інюг - експертиза».

Проте Консультаційний висновок, виготовлений ТОВ ОФ «Інюг - експертиза», - це маркетингове дослідження ринка оренди нерухомого майна, проведене з метою визначення ринкових орендних ставок. Зазначений документ не є звітом про незалежну оцінку майна, тому не може бути врахований в розрахунках вартості послуг у разі надання військового майна в оренду, в тому числі за згодою сторін.

Під час ревізії складено розрахунок розміру плати, яку в/ч НОМЕР_1 мала б отримувати за Договором № 132 від ФОП ОСОБА_1 з урахуванням ринкової вартості майна, встановленої відповідно до вищезазначеної оцінки, проведеної ЧП «Бюро експертної оцінки «Прима».

За результатами проведеного розрахунку встановлено різницю між вартістю 1 м2 будівель №№38, 48, 49 військового містечка № НОМЕР_2 , розрахованою за експертною оцінкою, та тарифом, що застосований в/ч НОМЕР_1 , та встановлено, що внаслідок застосування в/ч НОМЕР_1 економічно необґрунтованого тарифу, за період з лютого 2017 по червень 2020 року недоотримано доходів від надання в користування військового майна в розмірі 114 960,25 гривні доходу. Розрахунок

недоотриманого доходу за договором № 132 наведено у додатку 31 до акта ревізії (наявний в матеріалах справи).

З огляду на встановлені обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що Південний офіс Держаудитслужби при здійсненні своїх повноважень при проведенні ревізії фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 діяв згідно чинного законодавства та правомірно висунув об`єкту контролю вимогу щодо усунення порушень законодавства.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оспорювана позивачем вимога контролюючого органу є обґрунтованою та прийнятою правомірно і підстави для її скасування відсутні.

Згідно частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 КАС України).

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваної вимоги, а тому позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги Південного офісу Держаудитслужби «Щодо усунення виявлених порушень» від 02.11.2020 року № 151515-21/5622-2020 - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Відповідач: Південний офіс Держаудитслужби (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012, ).

Суддя С.О. Cтефанов

.