Справа № 140/18698/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-01-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/18698/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, відділ Укртрансбезпеки) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ002203 від 12.06.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення перевірки 05.05.2023 дотримання вимог про автомобільний транспорт при здійснення перевезень пасажирів автомобілем VOLKSWAGEN CRAFTER р.н НОМЕР_1 було виявлено відсутність документів, перелік яких визначений статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

На підставі акту перевірки та долучених до нього документів оскаржуваною постановою до перевізника відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт" було застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17000 грн.

Позивач не погоджується із даною постановою та вважає її протиправною. Вказує на те, що під час проведення перевірки водієм було заявлено, що у даному випадку здійснювались не регулярні пасажирські перевезення, а нерегулярні пасажирські перевезення. Водієм при перевірці та позивачем при розгляді справи, відповідачу було надано повний пакет документів, визначений нормами даної статті для здійснення нерегулярних перевезень, що засвідчує відсутність допущеного ним порушення. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечила та зазначила, що посадовими особами Укртансбезпеки 05.05.2023 проведено рейдову перевірку щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт в ході якого виявлено, що транспортним засобом марки VOLKSWAGEN CRAFTER р.н. НОМЕР_1 , який належить позивачу, надавались послуги регулярного перевезення пасажирів за відсутності документів, визначених статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутності на момент перевірки схеми маршруту, розкладу руху, витягу з дозволу. Виявлені порушення були належним чином зафіксовані в акті перевірки.

Вказує на те, що документи, визначені статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" повинні бути наявні під час здійснення перевезення пасажирів по маршруту, а не по факту їх наявності. Зауважує, з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, що у даному випадку позивач здійснював не нерегулярні перевезення, а саме регулярні. Зокрема початковим пунктом руху був м. Луцьк а не с. Струмівка, як зазначено в договорі; в автобусі була таблиця вартості проїзду та вона стягувалась, а транспортний засіб оформлений для здійснення саме регулярних пасажирських перевезень. Звертає увагу на те, що і в акті перевірки, і в постанові викладено суть допущеного позивачем порушення та посилання на нормативний акт, який порушено, а розмір застосованого адміністративно-господарського штрафу від 12.06.2023 визначено у відповідності до ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Житомирській області 05.05.2023 на підставі направлення на проведення перевірки від 01.05.2023 (а.с. 31 зворот) та щотижневого графіка (а.с. 32) в м. Житомир проведено рейдову перевірку дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якої складено акт №350493 (а.с.6).

Актом зафіксовано порушення вимог статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: під час здійснення регулярних пасажирських перевезень по маршруту «Луцьк-Київ» на момент перевірки відсутні: схема маршруту, розклад руху автобуса, витяг з дозволу.

Водій автобуса в акті перевірки вказав, що з порушенням не згідний, оскільки здійснював нерегулярне перевезення згідно з договором №126/05 та квитанції про оплату.

Відповідачем 01.06.2023 підприємцю рекомендованим листом направлено повідомлення про те, що розгляд справи відбудеться 12.06.2023 за адресою: м. Луцьк, вул. Підгаєцька, 3, поверх 4 (а.с.6 зворот, 34).

12.06.2023 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області, за результатами розгляду справи винесено постанову №ПШ002203, якою до ФОП ОСОБА_1 за виконання регулярних перевезень пасажирів без документів, визначених ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 грн (а.с.7, 36).

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, та спірному рішенню, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин сьомої, чотирнадцятої статті 6 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІII "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон №2344-ІII) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 1, абзацом першим пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Абзацом третім пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року №592 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Волинській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року №196-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, зокрема Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, реорганізувавши шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Волинській області та Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області.

Згідно розпорядження КМ України від 02.12.2021 № 1579-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" утворено відділи державного нагляду (контролю) у Волинській, Житомирських областях.

Отже, здійснення державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства є повноваженнями відповідача.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) визначає Порядок "Проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі", затвердженого постановою КМ України №1567 від 08.11.2006 (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) (далі -Порядок №1567).

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи (пункт 3 Порядку №1567).

Згідно із пунктами 2, 4 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 11, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Як визначено пунктом 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до частини 1 статті 34 даного Закону автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 39 Закону №2344-ІІІ визначено перелік документів, на підставі яких здійснюються перевезення пасажирів, (у тому числі регулярні), які є загальнообов`язковими для перевізників.

Абзацом 2 частини 2 статті 39 Закону №2344-ІІІ визначено, що при виконанні регулярних пасажирських перевезень автомобільний перевізник повинен мати - ліцензію, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

Зокрема абзацом 3 частини 2 статті 39 Закону №2344-ІІІ визначено, які документи повинен мати водій, що здійснює такий рейс, а саме посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Як встановлено абзацами 2,3 частини 4 статті 39 даного закону, що при виконанні нерегулярних пасажирських перевезень автомобільний перевізник повинен мати - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

Водія автобуса повинен мати - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Зокрема, абз. 3 частини 1 статті 60 даного Закону визначено, що за виконання перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У Законі №2344-ІІІ (стаття 1) наведені терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; замовник транспортних послуг - юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Фактичною підставою для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності відповідно до статті 60 Закону №2344-ІІІ стало встановлення посадовими особами територіального органу Укртрансбезпеки факту здійснення регулярного перевезення пасажирів за відсутності схема маршруту, розклад руху автобуса, витяг з дозволу, що є порушенням вимог ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Зокрема такий висновок зроблено в акті перевірки від 05.05.2023 №350493.

Проаналізувавши зібрані по справі докази суд вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами було доведено факт вчинення позивачем даного порушення, виходячи з наступного.

Статтею 39 Закону №2344-ІІІ визначено перелік документів, на підставі яких здійснюються перевезення пасажирів, (у тому числі регулярні), які є загальнообов`язковими для перевізників.

Абзацом 2 частини 2 статті 39 Закону №2344-ІІІ визначено, що при виконанні регулярних пасажирських перевезень автомобільний перевізник повинен мати - ліцензію, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

Зокрема абзацом 3 частини 2 статті 39 Закону №2344-ІІІ визначено, які документи повинен мати водій, що здійснює такий рейс, а саме посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Як встановлено з акту перевірки від 05.05.2023 №350493, що під час здійснення перевезення пасажирів у водія вказані документи були відсутні. Тобто, посадовими особами Укртрансбезпеки констатовано відсутність документів, визначених ст.39 Закону №2344-ІІІ.

Санкція визначена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ передбачає відповідальність за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормами даної статті чітко визначено, що перевізники несуть відповідальність за відсутність документів, визначених, зокрема ст. 39 Закону, саме на момент перевірки, а не по факту.

Відсутність визначених законом документів під час здійснення перевезення пасажирів вже є підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу до перевізника.

Відтак зважаючи на зафіксовані в акті перевірки порушеннях, а саме відсутність у водія під час здійснення регулярного перевезення схеми маршруту, розклад руху автобуса, витяг з дозволу, за наслідками розгляду справи відповідачем винесено оскаржувану постанову від 12.06.2023.

На думку суду, вказана постанова винесена відповідачем в межах наданих йому повноважень із дотриманням процедури її розгляду та прийняття та у відповідності до норм Закону України "Про автомобільний транспорт", Порядку №1567 та є правомірною.

Адміністративно-господарський штраф, накладений на позивача постановою №ПШ002203 від 12.06.2023 у сумі 17000 грн відповідає встановленому абзацом третім частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ розміру.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що 05.05.2023 здійснювалися нерегулярні перевезення, на підтвердження яких під час перевірки водієм надано відповідний договір та квитанцію про оплату послуг, виходячи з наступного.

Законом України "Про автомобільний транспорт" (стаття 1) визначено, що таке регулярні пасажирські перевезення та регулярні спеціальні пасажирські перевезення

Зокрема регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

Нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Як вже суд зазначав вище, ч. 2 ст. 39 Закону та іншими нормативними актами визначено обов`язковий перелік документів, які повинен мати перевізник під час здійснення перевезення пасажирів.

Постановою КМ України від 18.02.1997 №176 затверджено "Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту" (далі -Правила №176).

Абзацом 1 пункту 1 даних Правил визначено, що вони визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Пунктом 51 правил №176 встановлено, що нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу.

Згідно з п.52 даних правил до нерегулярних перевезень належать: туристично-екскурсійні; весільні та святкові; ритуальні; одноразові перевезення до місць відпочинку; інші перевезення, що не заборонені пунктом 55 цих Правил.

Як встановлено п.53 Правил №176 у разі здійснення нерегулярних перевезень забороняється: здійснення перевезень одним автомобільним перевізником або одним транспортним засобом за одним маршрутом, або між тими самими пунктами більш як два рази на тиждень; організація (зокрема шляхом пропонування фізичним особам проїзду самостійно або за допомогою інших осіб чи засобів масової інформації) та здійснення перевезення за заздалегідь визначеними напрямками, надання послуг з перевезення автобусом за заздалегідь визначеним маршрутом, між визначеними кінцевими пунктами, з установленими часом відправлення, прибуття і вартістю проїзду; встановлення та стягнення плати за проїзд з окремих пасажирів; самовільне (не передбачене умовами договору) визначення початкових, проміжних і кінцевих пунктів перевезення; здійснення посадки та висадки пасажирів у пунктах і на зупинках, визначених для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням.

У разі порушення зазначених вимог перевезення не вважається нерегулярним і повинно здійснюватися відповідно до вимог, які встановлені для регулярних або регулярних спеціальних перевезень.

Пунктами 54, 55, 56 Правил встановлено, що під час здійснення нерегулярних перевезень водію забороняється проводити посадку та/або висадку пасажирів у не визначених договором місцях.

Замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з автомобільним перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу.

Суб`єкт господарювання, який надає туристичні та екскурсійні послуги і здійснює перевезення власним чи орендованим транспортним засобом, укладає договір перевезення з кожною особою.

Договір на здійснення нерегулярних перевезень, що укладається між юридичною або фізичною особою та автомобільним перевізником у письмовій формі, повинен містити дату і час здійснення перевезень, початковий та кінцевий пункти маршруту, маршрут перевезення і державний реєстраційний номер транспортного засобу та мету поїздки.

Як вбачається із п. 60 цих Правил передній трафарет автобуса містить напис червоною фарбою "Нерегулярне перевезення" на білому фоні.

У салоні автобуса розміщується інформація про автомобільного перевізника та страховика із зазначенням найменування, адреси, номера телефону, страхової суми.

Відповідно до п. 61 Правил №176 під час здійснення нерегулярних перевезень водій повинен мати копію договору автомобільного перевізника із замовником послуг і копію договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті.

Виходячи із змісту норм Закону №2344-ІІІ, Правил № 176 суд вважає, що наявність у позивача договору на нерегулярні перевезення №126/05 від 02.05.2023 та квитанції про оплату послуг на момент проведення перевірки не спростовують встановлених під час її проведення фактичних обставин, які свідчать про те, що фактично підприємцем здійснювалась регулярне пасажирське перевезення.

Суд зазначає, що наявний у позивача договір на нерегулярні перевезення №126/05 від 02.05.2023 , ніяким чином не засвідчує ту обставину, що під час перевірки здійснювалось не регулярне перевезення, позаяк він носить лише декларативний характер.

Виконання умов договору повинно бути підтверджено іншими доказами, які б засвідчували його виконання і такі докази повинні бути надані контролюючому органу під час проведення контрольного заходу так і під час розгляду справи про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Зокрема, на момент проведення перевірки водієм та в подальшому позивачем не було долучено відповідного замовлення на здійснення рейсу саме 05.05.2023 та по якому маршруту, список пасажирів, яких необхідно було перевести, документи, які засвідчують мету поїздки. Тобто ті документи, які передбачені умовами договору.

Надана квитанція про оплату, не підтверджує того, що саме оплачено послуги перевезення 05.05.2023 по договору №126/05 від 02.05.2023, позаяк сам договір не містить відомостей про умови оплати послуг та їх вартість, що суперечить вимогам до нерегулярних перевезень, визначених Правилами №176.

Крім того, суд звертає увагу на те, що початковим місцем руху по даному договору було визначено с. Струмівка, однак під час проведення перевірки встановлено, що початковим пунктом маршруту був м. Луцьк, що суперечить визначених у ньому умовам.

Також суд зауважує, що в ході проведення перевірки було встановлено та підтверджується наявними в справі відеодоказами, що автобус стояв на зупинці у м. Житомир, яка невизначена проміжним пунктом та чекав на пасажирку, хоча за умовами договору це не передбачено.

Під час здійснення рейсу, в автобусі була наявна таблиця вартості проїзду, що підтверджує факт встановлення плати за проїзд та визначення інших проміжних пунктів перевезення, що суперечить умовам наданого позивачем договору та Правилам №176, в частині, які регламентують нерегулярні перевезення.

Правила №176 визначають, яким чином повинен бути обладнаний транспортний засіб, що здійснює нерегулярні перевезення. Однак, наявні в справі докази свідчать про те, що транспортний засіб VOLKSWAGEN CRAFTER р.н НОМЕР_1 було обладнано як такий, що здійснює регулярні перевезення.

За таких обставин, та виходячи із положень п.53 Правил №176, суд констатує, що є правильним висновок контролюючого органу про здійснення позивачем 05.05.2023 регулярних пасажирських перевезень за відсутності, визначених ст.39 Закону документів, що зафіксовано актом перевірки та підтверджено належними та допустимими доказами

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку про дотримання відповідачем вимог законодавства щодо призначення, проведення рейдової перевірки 05.05.2023 та правомірності винесення постанови №ПШ002203 від 12.06.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу за допущені порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а тому підстави для її скасування відсутні.

Зважаючи на вищевказане в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-243, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк