Справа № 160/20804/23
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
17 серпня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати період роботи з 20.03.2005 по 17.04.2005 до пільгового стажу, з 21.07.1998 по 30.10.1998, з 02.11.1998 по 06.12.1999 до страхового стажу, періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 до страхового стажу, з 01.04.2023р. по дату прийняття рішення по справі до страхового та пільгового стажу роботи та призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з 29.05.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням змін, визначених рішенням Конституційного суду України в справі № 1-5/2018 (746/15) від 23 січня 2020 року.
Ухвалою суду від 06.09.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали про відкриття провадження у справі.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.05.2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
На час звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу за призначенням пенсії їй виповнилося 47 років і вона мала загальний страховий стаж роботи 45 років 11 місяців 13 днів, пільговий стаж роботи - 17 років 3 місяці 22 дні.
У зв`язку з впровадженням екстериторіальності її заяву було направлено для опрацювання до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
Відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 29.05.2023 року.
Рішенням № 43 від 06.06.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року. Рішення мотивоване тим, що згідно з наданими документами, вік заявниці становить - 47 років, страховий стаж особи становить - 45 років 11 місяців 12 днів, пільговий стаж особи становить - 17 років 3 місяці 22 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки в зміні прізвища заявниці з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 наявне виправлення. Крім того, не взято до уваги періоди роботи з 21.07.1998 по 30.10.1998 згідно довідки від 08.05.2023 № 16-4/106 та з 02.11.1998 по 06.12.1999 згідно довідки від 03.05.2023 № 9, оскільки прізвище заявниці зазначене в довідках - ОСОБА_3 не відповідає прізвищу свідоцтві про шлюб - ОСОБА_4 . У призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відмовити, у зв`язку із тим, що заявниця не досягнула пенсійного віку (50 років).

07.07.2023 року представник позивача адвокат Мотуз О.В. звернувся із адвокатським запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо питання зарахування періодів роботи позивачки до страхового стажу.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.07.2023 року №0400-010304-8/104970 адвоката було повідомлено, що за наданими заявницею документами та наявними відомостями про сплату страхових внесків з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний страховий стаж (зараховано по 31.03.2023) складає 45 років 11 місяців 13 днів, в тому числі пільговий стаж за Списком №1 - 17 років 03 місяці 22 дні. До страхового стажу зараховано період навчання з 01.09.1992 по 30.06.1993 згідно довідки від 08.05.2023 №30, період роботи з 01.07.1993 по 07.08.1994 згідно довідки від 08.05.2023 №18, період роботи з 28.09.1994 по 15.07.1998 згідно довідки від 25.05.2023 №П- 1394-В/25-02, період догляду за дитиною до трирічного віку з 16.07.1998 по 08.11.1998 згідно свідоцтва про народження дитини НОМЕР_2 , періоди роботи з 07.12.1999 по 31.03.2023 згідно наявних відомостей про сплату страхових внесків з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці наявне виправлення в прізвищі ОСОБА_3 . Не зараховано період роботи з 21.07.1998 по 30.10.1998 згідно довідки від 08.05.2023 № 16-4/106 та з 02.11.1998 по 06.12.1999 згідно довідки від 03.05.2023 № 9, оскільки прізвище зазначене в довідках ОСОБА_3 не відповідає прізвищу в свідоцтві про шлюб ОСОБА_4 . До пільгового стажу зараховано всі періоди роботи. Оскільки на момент звернення за пенсією ОСОБА_1 не досягла віку необхідного для призначення пенсії за Списком № 1 (50 років), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області винесено рішення про відмову в призначенні пенсії від 06.06.2023 № 43.

28.07.2023 року представник позивача адвокат Мотуз О.В. знову звернувся із адвокатським запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо питання зарахування періодів роботи до пільгового стажу.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.08.2023 року №0400-010304-8/120668 позивача було повідомлено, що пільговий стаж роботи за Списком № 1 позивача підтверджено довідкою від 17.05.2023 № 1451/824, яка видана Приватним акціонерним товариством АрселорМіттал Кривий Ріг за період з 01.10.2004 по 01.05.2023. Результати атестації робочих місць за умовами праці в Приватному акціонерному товаристві АрселорМіттал Кривий Ріг затверджені наказами від 20.03.2000 №417, від 18.04.2005 №300, від 02.04.2010 №349, від 30.03.2015 №348, від 30.03.2020 №315. Враховуючи зазначене, до пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано період пільгової роботи з 20.03.2005 по 17.04.2005, який не підтверджено атестацією. Вік ОСОБА_1 на момент звернення за призначенням пенсії становив 47 років 9 місяців 18 днів. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за заявою від 29.05.2023 прийнято рішення від 06.06.2023 за №43 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до статті 114 Закону № 1058 в зв`язку з недосягненням заявницею необхідного віку 50 років.

Не погоджуючись з відмовою відповідачів, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року (ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788 - XII, а саме, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Конституційний Суд у Рішенні від 23 січня 2020 року №1-р/2020 (далі Рішення №1-р/2020) вказав на те, що ідентична викладеній у Законі №213-VІІІ правова норма щодо збільшення пенсійного віку, яка міститься в Законі №2148-VIII та якою доповнено Закон №1058-ІV, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

За висновком суду, до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення № 1-р/2020 і які відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону №1788-ХІІ після 23 січня 2020 року (набрання чинності Рішенням № 1-р/2020), належать особи, які працювали до 1 квітня 2015 року, були зайняті повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка діяла до 1 квітня 2015 року, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до ПФУ за призначенням пенсії.

Так, зокрема, у Рішенні № 1-р/2020 зазначено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

В ході розгляду справи судом встановлено, що на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (29.05.2023 року) ОСОБА_1 виповнилось 47 років, її страховий стаж становив 45 років 11 місяців 13 днів, пільговий стаж 17 років 3 місяці 22 дні.

Тобто, у відповідності до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивачка досягла пенсійного віку для призначення пенсії на пільгових умовах та має необхідний стаж роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, що є умовою для призначення пенсії у відповідності до положень п. «а» ч. 1 ст. 13 цього Закону по досягненні 45 річного віку і наявності пільгового стажу - 7 років 6 місяців.

При цьому суд зазначає, що до спірних правовідносин перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивачки, а саме пункт «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII, положення якого визнано неконституційними.

За таких обставин, Рішення №43 від 06.06.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням віку 50 років є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 21.07.1998 по 30.10.1998, з 02.11.1998 по 06.12.1999 до страхового стажу з підстав того, що прізвище заявниці зазначене в довідках - ОСОБА_3 не відповідає прізвищу в свідоцтві про шлюб - ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Суд зазначає, що при обрахунку страхового стажу ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не було взято до уваги періоди роботи з 21.07.1998 по 30.10.1998, з 02.11.1998 по 06.12.1999.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 судом встановлено наступні записи (мовою оригіналу, рос.):

- 21.07.1998 принята в д/с №163 на должность повара (запис № 6);

- 30.10.1998 уволена с занимаемой должности по переводу на работу в д/с №70 (запис № 7);

- 02.11.1998 прийнята на посаду кухаря 4 го розряду на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника в заклад дошкілької овіти № 70 Криворізької міської ради (запис № 8);

- 06.12.1999 переведена на посаду кухаря 4го розряду постійно (запис № 9).

Підставою не зарахування до страхового стажу вказаних періодів стало те, що зазначене в довідках від 08.05.2023 року № 16-4/106 та від 03.05.2023 року № 9, видані Відділом освіти Криворізької міської ради, прізвище « ОСОБА_3 » не відповідає прізвищу в свідоцтві про шлюб « ОСОБА_4 ».

У період внесення записів про роботу позивача у спірні періоди після 1993 року, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58).

Пунктом 2.4 Інструкції №58 передбачено, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка. Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм вбачається, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

З огляду на викладене, відмінність прізвища позивача у трудовій книжці серії НОМЕР_1 « Жердева » від свідоцтва про шлюб серії 1 - КИ від 12.06.2009 року, про що внесено актовий запис №193 є формальною неточністю, та в даному випадку не може бути підставою для пенсійного органу для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці (вказаний висновок Верховного Суду відображений у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а).

Відтак, на думку суду, відповідач - 1 дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 з мотивів відмінностей у написанні прізвища позивача у трудовій книжці та свідоцтві про шлюб.

Щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 20.03.2005 по 17.04.2005 до пільгового стажу, який не підтверджено атестацією, суд зазначає наступне.

Згідно Довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 17.05.2023 року №1451-824, виданої ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підтверджено, що у період з 01.10.2004р. по 19.03.2006 р. позивачка працювала в Агломераційному цеху № 3, виробництво агломерація на посаді: «машиніст конвеєру, зайнятим на шихтовці руд нерудних копалин, що містять у пилу 2 % і більше кристалічного (вільного) кремнію», в який входить і спірний період з 20.03.2005 по 17.04.2005, що відноситься до Списку 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (Розділ II, підрозділ а, позиція 2а-3), але який не зараховано через відсутність проведення атестації.

Вказані обставини підтверджуються також витягом з наказу № 417 від 20.03.2000 року по Криворізькому державному гірничо металургійному комбінаті «Криворіжсталь», про прийняття ОСОБА_1 на посаду «машиніст конвеєру, зайнятим на шихтовці руд нерудних копалин, що містять у пилу 2 % і більше кристалічного (вільного) кремнію», Агломераційного цеху № 3, на якій позивачка працювала до 17.04.2005 року, та який був долучений до матеріалів справи.

При цьому, суд зазначає, що Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4.2 Порядку № 383 передбачено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442(далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Суд зазначає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 520/15025/16-а зазначила, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що період роботи позивача з 20.03.2005 по 17.04.2005 підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи.

Отже, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 21.07.1998 по 30.10.1998, з 02.11.1998 по 06.12.1999 а також до пільгового стажу період роботи з 20.03.2005 по 17.04.2005 та, як наслідок, про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 06.06.2023 року за №43 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, яке, зокрема, прийняте у зв`язку із не зарахуванням до страхового та пільгового стажу позивача вказаних періодів роботи.

При вирішенні позовних вимог зобов`язального характеру щодо зарахування періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 до страхового стажу, з 01.04.2023р. по дату прийняття рішення по справі до страхового та пільгового стажу роботи, суд зазначає наступне.

Предметом спору даної справи є не зарахування періоду роботи з 20.03.2005 по 17.04.2005 до пільгового стажу, періодів роботи з 21.07.1998 по 30.10.1998, з 02.11.1998 по 06.12.1999 до страхового стажу та недостатність віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, про що винесено оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 06.06.2023 року за №43.

При цьому суд зазначає, що згідно із розрахунком стажу для призначення пенсії (РС-право) від 06.06.2023 року, наявного в матеріалах пенсійної справи, страховий стаж позивачки зарахований включно по 31.03.2023 року, таким чином за відсутності спору з приводу незарахування до страхового стажу періоду з 01.04.2023 року по день винесення спірного рішення 06.06.2023 року, суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти категоричного висновку про наявність/відсутність у позивача права для зарахування вказаних періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 до страхового стажу, оскільки саме до повноважень органів ПФУ віднесено зарахування певних періодів трудової діяльності до страхового та спеціального стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській зарахувати до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 21.07.1998 по 30.10.1998 та з 02.11.1998 по 06.12.1999 та період роботи з 20.03.2005 по 17.04.2005 до пільгового стажу роботи за Списком 1, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 .

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з моменту звернення, тобто з 29.05.2023 року, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1 -р/2020 від 23.01.2020), з урахуванням висновків суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем-1 було відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах лише через недосягнення пенсійного віку (50 років), водночас, судом встановлено, що позивачка на момент звернення із заявою про призначення пенсії необхідного пенсійного віку досягла (47 років), суд вважає, що у даному випадку у пенсійного органу відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є- саме призначення пенсії ОСОБА_1 ..

При цьому, суд зазначає, що порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з абз.1-3 п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до абз.1 п.4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що оскільки після вирішення питання про відмову в призначенні пенсії за віком позивачці Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернівецькій області було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (як органу, що призначає пенсію за місцем проживання особи) сформовану електронну пенсійну справу ОСОБА_1 , належним відповідачем в частині зобов`язання призначення пенсії, є саме - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту першого частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, оскільки позивачка досягла пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії вона звернулася 29.05.2023 року, внаслідок чого пенсія має бути призначена з дня такого звернення, а саме: з 29.05.2023 року.

З огляду на означене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача-2 виник обов`язок призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 29.05.2023 року на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на вищевикладене та понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1073,60 грн., підлягають відшкодуванню на користь останньої, шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області коштів у розмірі 268,40 грн. та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області коштів у розмірі 268,40 грн.

Керуючись ст. ст. 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, 58002, площа Центральна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (м. Дніпро, 49094, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 06.06.2023 року за №43 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) період роботи:

- з 20.03.2005 по 17.04.2005 року на посаді «машиніст конвеєру, зайнятим на шихтовці руд нерудних копалин, що містять у пилу 2 % і більше кристалічного (вільного) кремнію», Агломераційному цеху № 3, виробництво агломерація в Криворізькому державному гірничо- металургійному комбінаті «Криворіжсталь» до пільгового стажу за Списком 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах»;

- з 21.07.1998 по 30.10.1998 та з 02.11.1998 по 06.12.1999 до страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 29 травня 2023 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсію за віком за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, на підставі заяви про призначення пенсії від 29.05.2023.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, 58002, площа Центральна, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 268,40 грн. (двісті шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (м. Дніпро, 49094, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 268,40 грн. (двісті шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева