Справа № 440/9271/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 р. Справа № 440/9271/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 18.09.23 по справі № 440/9271/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУДПС), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 16.06.2023 №Ф-7597-51/1360 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 9 892,30 грн, а також зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області виключити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 відомості про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9 892,30 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.06.2023 №Ф-7597-51/1360. В решті вимог - позов залишено без задоволення. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області частину судових витрат зі сплати судового збору у сумі 536 грн 80 коп.

Головне управління ДПС у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу, вважає рішення суду . Вказує, що у розумінні Закону № 2464 роботодавці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, розглядаються як окремі платники єдиного внеску. Отже, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, є платниками єдиного внеску незалежно від того, чи є такі особи на даний час одночасно найманими працівниками. Також вказує , що лише з 1 січня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та обтік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» усунено дискрімінацію за колом платників і саме з цієї дати позивач має право користуватися пільгою по сплаті єдиного внеску та поданні звітності. При цьому , вказує . що особа, яка має адвокатське свідоцтво та займає посаду юриста або керівника юридичного відділу (департаменту) компанії, що не є адвокатською, має подвійний статус, Тому повинна сплачувати єдиний внесок зі себе понад сплачений роботодавцем за нього як за найманого працівника. Отже, особи, які провадять незалежну професійну діяльність та одночасно є найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску за себе, якщо вони зареєстровані як особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність. Стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління ДПС у Полтавській області, здійснити коригування в інформаційній системі органів ДПС даних інтегрованої картки платника податків шляхом виключення боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску зазначає , що Порядок від 12.01.2021 № 5 зобов`язує контролюючий орган відобразити у інтегрованій картці позивача, як платника податків, зменшення суми податкового боргу з фізичних осіб у розмірі, який вона прагнула скасувати в судовому порядку з урахуванням штрафів та пені, на підставі судового рішення яке визнає відсутність такого податкового боргу. Тому, вважає , що така вимога позивача є передчасною та задоволенню не підлягає. Посилаючись на обставини та обґрунтування , викладенні в апеляційній скарзі , скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 в частині задоволених позовних вимог та винести нове рішення, яким відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі;

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає , що апеляційна скарг не містить доказів на спростування фактичних обставин, встановлений під час розгляду справи судом першої інстанції, а також порушення або неправильним застосуванням норм матеріального чи процесуального права. Таким чином, рішення суду в частині скасування Вимоги вважає законним, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною. Разом з тим , акцентує увагу апеляційного суду на похідній вимозі позову - виключення з інтегрованої картки платника податків позивача відомості про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9 892,30 грн, визнаною судом першої інстанції як передчасною. Вказує , що вказана сума так званої "недоїмки" вже неодноразово була предметом судового оскарження, про що свідчать рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі №440/279/21 та від 25.03.2022 у справі №440/18140/21, що набрали законної сили, якими визнано протиправними та скасовано вимоги ГУДПС про нарахування єдиного внеску. Але незважаючи на наведені рішення судів, відповідачем не залишає спроб приймати нові аналогічні Вимоги про стягнення неіснуючого боргу (недоїмки) відносно позивача, посилаючись на відомості з інтегрованої картки платника податків позивача, як на підставу нарахування такої заборгованості. Вказує, що зазначена незаконна позиція відповідача доводиться також листом ГУ ДПС у Полтавській області № 8918/6/16-31-13-04-07 від 06.06.2022р. про відсутність у судових рішення вимог зобов`язального характеру про внесення змін в ІКП та вилучення інформації про борг (недоїмку) з єдиного внеску (додається) З огляду на це, саме з цих підстав в позові була пред`явлена похідна вимога про виключення з інтегрованої картки платника податків позивача відомості про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9892,30 грн, з метою унеможливлення подальших маніпуляцій відповідача та змусити виконати рішення судів, а тому не є передчасною і також підлягає задоволення разом з первісною вимогою. Звертає увагу на те , що згідно ч. 2, 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Одним з повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення, відповідно до ч.2 ст. 315 КАС України, передбачена зміна судового рішення. Таким чином, вважає, що рішення про повне задоволення позовних вимог за наслідками апеляційного розгляду буде цілком законним та обґрунтованим та виконає завдання та досягне основних засад адміністративного судочинства, передбачених ч.2 КАС України, а саме - справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і заявником не наведено достатніх мотивів для необхідності призначення справи до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копії апеляційних скарг, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа .

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи у їх сукупності , колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ОСОБА_1 має право на здійснення адвокатської діяльності відповідно до свідоцтва №542 від 23.08.2007, виданого Полтавською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури на підставі рішення цієї ж комісії від 23.08.2007 №8, про що свідчать дані Єдиного реєстру адвокатів України.

Як зазначає відповідач у відзиві та апеляційній скарзі, позивача взято на облік в Кременчуцькій ДПІ ГУДПС 20.07.2011 як фізичну особу, яка займається незалежною професійною (адвокатською) діяльністю.

Разом з цим, відповідно до довідки ТОВ "Укрмаслотрейд" від 05.07.2023 №7, позивач з 01.10.2019 працює в ТОВ "Укрмаслотрейд" (39437627) з 01.10.2019 по теперішній час, де обіймає посаду юрисконсульта. Нарахований та сплачений дохід за період з 01.10.2019 по 31.05.2023 склав 1 070 237,91 грн, у т.ч. ЄСВ 235 452,34 грн (а.с. 5).

При цьому , відповідач як у відзиві так і в апеляційній скарзі зазначає, що у ОСОБА_1 існує обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати єдиний внесок незалежно від обставин сплати його роботодавцем за працівника, оскільки позивач перебуває на обліку у відповідача як самозайнята особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Саме з цих підстав 16.06.2023 ГУДПС була сформована вимога на ім`я ОСОБА_1 про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7597-51/1360 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 9892,30 грн (а.с. 16).

Не погодившись із правомірністю вказаної вимоги, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску з огляду на те, що роботодавцем позивача сплачувався єдиний внесок за спірний період, тому дійшов щодо визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.06.2023 №Ф-7597-51/1360.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про виключення з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 відомості про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9 892,30 грн . виходив з її передчасності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

За визначенням пп. 14.1.195 п. 14.1 ст. 14 ПК України працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

За змістом пункту 2 частини першої ст. 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі по тексту - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої ст. 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 1 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 11.10.2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахуванням встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

За даними інтегрованої картки платника суд встановив, що заборгованість зі сплати єдиного внеску нарахована позивачу контролюючим органом (з урахуванням переплати в сумі 2457,18 грн):

- по строку сплати 20.01.2020 в сумі 2754,18 грн, за IV квартал 2019 року, сплата відсутня;

- по строку сплати 21.04.2020, в сумі 2078,12 грн, за І квартал 2020 року, сплата відсутня;

- по строку сплати 20.07.2020 в сумі 1039,06 грн за ІІ квартал 2020 року, сплата відсутня;

- по строку сплати 19.10.2020, в сумі 3178,12 грн, за ІІІ квартал 2020 року, сплата відсутня;

- по строку сплати 19.01.2021, в сумі 3300,00 грн, за IV квартал 2020 року, сплата відсутня.

Станом на 18.07.2023 борг по ЄСВ складає 9892,30 грн без урахування штрафної санкції та пені (а.с. 17-21).

Водночас, як вже зазначалося судом вище, позивач з 01.10.2019 по теперішній час перебуває у трудових відносинах із ТОВ "Укрмаслотрейд".

Наявною в матеріалах справах довідкою ТОВ "Укрмаслотрейд" від 05.07.2023 №7 (а.с. 5) підтверджується факт сплати роботодавцем позивача єдиного внеску у спірному періоді за позивача.

Заперечень з цього приводу відповідач у відзиві не висловив. При цьому відповідач не надав будь-яких пояснень або належних доказів того, що позивач здійснює незалежну професійну діяльність поза межами трудових відносин (як самозайнята особа) та отримує дохід від такої діяльності.

13 травня 2020 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 592-IX (далі Закон № 592-IX, яким внесено, зміни, зокрема, до ч.6 ст.4 Закону № 2464-VI.

Розділом II «Прикінцеві положення» Закону № 592-IX визначено, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2021 року, крім пункту 5 розділу I цього Закону, що набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Так, відповідно до ч.6 ст.4 Закону № 2464-VI в редакції Закону № 592-IX особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час лише з 01.01.2021 року діє частина шоста статті 4 Закону № 2464-VI із змінами внесеними Законом № 592-IX.

Водночас, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього з 01.10.2019 та протягом спірного періоду нараховував та сплачував ТОВ "Укрмаслотрейд", вказане виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Суд зазначає, що відповідно до норм ч. 1ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» необхідними умовами для сплати особою, яка провадять незалежну професійну діяльність, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

При цьому, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак, не є підставою та доказом здійснення такої діяльності.

У постанові у справі №160/3114/19 Верховний Суд вказав, що наявність у особи свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу. Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

При цьому, у випадку коли особа є найманим працівником, така особа вважається застрахованою особою, а тому платником єдиного внеску за неї виступає її роботодавець та мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Такий правовий висновок щодо застосування норм Закону № 2464-VI відповідає висновкам, який Верховний Суд зробив в постанові від 27.11.2019 року у адміністративній справі № 160/3114/19 та в подальшому був підтриманий, зокрема в постанові від 04.12.2019 року у адміністративній справі № 440/2149/19, від 05.03.2020 у справі № 824/509/19-а, від 16.03.2021 року у справі № 500/2433/19.

Факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює наведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2020 року у справі № 480/4656/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи відсутність доказів того, що позивач провадив адвокатську діяльність у спірний період , він є найманим працівником і сплату єдиного внеску за спірний період за позивача здійснено роботодавцем, доходів від незалежної професійної діяльності не отримує, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску, з огляду на що, визначена в оскаржуваній вимозі ГУ ДПС в Полтавській області 16.06.2023 №Ф-7597-51/1360 сума недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску є фактично подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача, тому така вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того , рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі № 440/18140/21 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-7966-51/1200-У від 21 квітня 2021 року про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 9892,30грн, оскільки встановлено факт, що заборгованість позивача, за інтегрованою карткою платника податків, виникла за рахунок наступних сум: -2754,18 грн за 4 квартал 2019 року (по строку сплати 20.01.2020, залишок боргу - 297,00 грн); - 2078,12 грн за 1 квартал 2020 року (по строку сплати 21.04.2020); - 1039,06 грн за 2 квартал 2020 року (по строку сплати 20.07.2020); - 3178,12 грн за 3 квартал 2020 року (по строку сплати 19.10.2020); -по строку сплати 19.01.2021, в сумі 3300,00 грн, за IV квартал 2020 року, відсутня.

Згідно із приписами ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.06.2023 №Ф-7597-51/1360.

Враховуючи вищенаведене , в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає , що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року в частині задоволення позову про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.06.2023 №Ф-7597-51/1360 є правомірним та законним , прийнятим з урахуванням всіх обставин справи, вірним застосуванням норм матеріального і процесуального права , тому підлягає залишенню без змін , в свою чергу доводи апеляційної скарги є помилковими та не спростовують висновок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог , тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу на те , що в апеляційній скарзі апелянт вказує на те , що Порядок від 12.01.2021 № 5 зобов`язує контролюючий орган відобразити у інтегрованій картці позивача, як платника податків, зменшення суми податкового боргу з фізичних осіб у розмірі, який вона прагнула скасувати в судовому порядку з урахуванням штрафів та пені, на підставі судового рішення яке визнає відсутність такого податкового боргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на вимоги ст. 308 КАС України, звертає увагу на те , що вказана сума так званої "недоїмки" , яка є предметом даного позову, вже неодноразово була предметом судового оскарження, про що свідчать рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі №440/279/21 та від 25.03.2022 у справі №440/18140/21, що набрали законної сили, якими визнано протиправними та скасовано вимоги ГУДПС про нарахування єдиного внеску. Але незважаючи на наведені рішення судів, відповідач не залишає спроб приймати нові аналогічні Вимоги про стягнення неіснуючого боргу (недоїмки) відносно позивача, посилаючись на відомості з інтегрованої картки платника податків позивача, як на підставу нарахування такої заборгованості. Вказує, що зазначена незаконна позиція відповідача доводиться також листом ГУ ДПС у Полтавській області № 8918/6/16-31-13-04-07 від 06.06.2022р. про відсутність у судових рішення вимог зобов`язального характеру про внесення змін в ІКП та вилучення інформації про борг (недоїмку) з єдиного внеску (додається) З огляду на це, саме з цих підстав в позові була пред`явлена похідна вимога про виключення з інтегрованої картки платника податків позивача відомості про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9892,30 грн, з метою унеможливлення подальших маніпуляцій відповідача та змушення виконання рішення судів, а тому вимога про зобов`язання Головного управління ДПС у Полтавській області провести зміни (коригування) до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9 892,30 грн не є передчасною і також підлягає задоволення разом з первісною вимогою. Таким чином, вважає , що рішення про повне задоволення позовних вимог за наслідками апеляційного розгляду буде цілком законним та обґрунтованим , виконає завдання та досягне основних засад адміністративного судочинства, передбачених ч.2 КАС України, а саме - справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції визначені статтею 308 КАС України.

За змістом частин першої , другої та третьої цієї статті суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Отже, визначені КАС України межі перегляду справи апеляційним судом передбачають перевірку рішення суду першої інстанції в тій частині, в котрій воно було оскаржене, і з урахуванням наведених у апеляційний скарзі доводів.

При цьому, вихід за межі апеляційної скарги можливий лише у разі порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З позовної заяви вбачається , що похідною вимогою заявлено про зобов`язання ГУ ДПС у Полтавській області провести зміни (коригування) до інтегрованої картки платника податків позивача шляхом виключення відомостей про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9 892,30 грн.

В обґрунтування такої вимоги позивач посилався на те , що відповідачем повторно виставляється така суми недоїмки , яка вже визнана рішенням суду як безпідставна та незаконна.

Так , з матеріалів справи вбачається та вище встановлено судами , що підставою для винесення оскаржуваної вимоги слугували дані інтегрованої картки платника з якої вбачається , що заборгованість зі сплати єдиного внеску нарахована позивачу контролюючим органом (з урахуванням переплати в сумі 2457,18 грн) у розмірі 9892,30 грн :

-по строку сплати 20.01.2020 в сумі 2754,18 грн, за IV квартал 2019 року, сплата відсутня;

- по строку сплати 21.04.2020, в сумі 2078,12 грн, за І квартал 2020 року, сплата відсутня;

-по строку сплати 20.07.2020 в сумі 1039,06 грн за ІІ квартал 2020 року, сплата відсутня;

- по строку сплати 19.10.2020, в сумі 3178,12 грн, за ІІІ квартал 2020 року, сплата відсутня;

-по строку сплати 19.01.2021, в сумі 3300,00 грн, за IV квартал 2020 року, сплата відсутня.

В рамках адміністративної справи № 440/279/21 в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7966-51/6267 від 06.11.2020 на суму 6592,30 грн., що набрало законної сили, встановлено факт, що заборгованість позивача, за інтегрованою карткою платника податків , виникла за рахунок наступних сум: -2754,18 грн за 4 квартал 2019 року (по строку сплати 20.01.2020, залишок боргу - 297,00 грн); - 2078,12 грн за 1 квартал 2020 року (по строку сплати 21.04.2020); - 1039,06 грн за 2 квартал 2020 року (по строку сплати 20.07.2020); - 3178,12 грн за 3 квартал 2020 року (по строку сплати 19.10.2020).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі № 440/279/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю та визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області № Ф-7966-51/6267 від 06.11.2020 про сплату боргу (недоїмки) на суму 6592,30 грн.

Поряд з цим, ГУ ДПС у Полтавській області 21 квітня 2021 року сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7966-51/1200-У, якою позивача повідомлено про необхідність сплати єдиного внеску станом на 07 жовтня 2021 року у розмірі 9892,30 грн, включивши в таку суму заборгованість по строку сплати 19.01.2021 в сумі 3300,00 грн за IV квартал 2020 року, яка була предметом розгляду у справі № 440/18140/21 .

Так, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі № 440/18140/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю та визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-7966-51/1200-У від 21 квітня 2021 року про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 9892,30грн.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VІІI (зі змінами та доповненнями) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно із приписами ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Організація діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків та інших платежів, визначена у Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 року за № 751/28881 (далі - Порядок в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Як визначено у пункті 2 розділу 1 Порядку, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - це форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Приписами пункту 3 розділу 1 Порядку передбачено, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Зі змісту пункту 1 розділу 2 Порядку вбачається, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Пунктом 1 розділу 3 Порядку передбачено, що для забезпечення контролю за повнотою та своєчасністю розрахунків платників органи ДФС проводять оперативний облік надходжень за податками, зборами на підставі документів, визначених порядком взаємодії органів ДФС та органів Казначейства у процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, а саме: відомостей про зарахування та повернення коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файла @B; виписок з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; звітів про виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями.

Відповідно до пункту 2 розділу 3 Порядку оперативний облік надходжень також здійснюється за єдиним внеском на підставі документів, визначених Положенням про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 12.02.2016 року № 54, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02.03.2016 року за № 330/28460, а саме: відомостей про рух страхових коштів на аналітичних рахунках 3719, відкритих на ім`я органів ДФС, у вигляді технологічного файла @E; виписок з рахунків 3719, відкритих на ім`я головних управлінь ДФС, у вигляді електронного реєстру розрахункових документів та у паперовому - на якому проставляється штамп відповідного органу Казначейства; звітів про надходження страхових коштів на рахунки 3719, відкриті на ім`я головних управлінь ДФС та на ім`я органів ДФС; оборотно-сальдової відомості за аналітичними рахунками 3719, відкритими на ім`я головних управлінь ДФС.

Пунктом 1 глави 4 Розділу Порядку передбачено, що працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження органу ДФС, до компетенції яких належать розгляд скарг при проведенні процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах при проведенні процедури судового оскарження прийнятих податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем забезпечують внесення даних до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати КПР.

Відображенню в інформаційній системі органів ДФС підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.

Такими матеріалами є: скарга (заява) платника податків; рішення про результати розгляду скарги (заяви); ухвала суду про відкриття провадження; рішення суду, прийняте по суті.

Пункт 2 глави 4 Розділу IV Порядку визначає, що залежно від інформації, яка завантажена в інформаційну систему органів ДФС з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, одночасно змінюється статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску та в ІКП відображається така інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятих рішень відповідними органами, зокрема, інформація з рішення суду, прийнятого по суті.

Статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) («Скасовується в судовому порядку»/ «Вручено, судовий розгляд»/ «Анульовано»).

У підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та рішень щодо єдиного внеску змінюється на «Скасовується в судовому порядку»/ «Вручено, судовий розгляд»/ «Анульовано» при частковому скасуванні.

У пункті 3 глави 1 Розділу VII Порядку зазначено, що у разі виявлення помилок, допущених під час введення інформації до інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, вони підлягають виправленню (коригуванню) відповідальним юристом протягом робочого дня, коли виявлено помилку, зі збереженням достовірної інформації.

Під час занесення результатів розгляду справи у суді відповідальний юрист та керівник підрозділу (або особа, що виконує його обов`язки): - вилучає інформацію, що помилково занесена до інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження; - виправляє помилки, допущені при реєстрації позовних заяв, апеляційних чи касаційних скарг та документів; - вилучає збережені невірні цифрові копії документів та зберігає вірні; - вилучає невірну інформацію про оскаржений документ, внесену до базового запису про справу, та зберігає вірну.

В інтегрованій картці платника відображається повна хронологія нарахувань податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, їх облік тощо.

Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

Отже, відповідач має можливість здійснювати відповідні коригування облікових показників ІКП у ручному режимі у разі необхідності.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного суду від 30.11.2021 у справі №300/3157/20.

Таким чином з метою обліку нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету контролюючі органи відкривають платнику податків інтегровані картки, за якими відображається стан розрахунків платника з бюджетом. Відомості про сплату податкових зобов`язань, у тому числі єдиного внеску, платниками податків обліковуються у таких картках за даними електронних реєстрів розрахункових документів. А умовою, з якою законодавство пов`язує відображення в інтегрованій картці платника факту надходження грошових коштів в рахунок сплати податкового зобов`язання, є отримання від Державної казначейської служби України підтвердження про зарахування грошових коштів на відповідний рахунок.

З 05.04.2021 року діє Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 року № 5, який містить аналогічні положення.

З огляду на Порядок у податкового органу наявні повноваження щодо коригування даних в інформаційній системі у разі виявлення некоректних базових записів.

Відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей про наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску, з урахуванням встановлення протиправності його нарахування, створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.02.2019 року у справі № 825/999/17, від 26.02.2019 року у справі № 805/4374/15-а, від 25.03.2020 року у справі № 826/9288/18, яка має бути врахована судом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку, що відображення належного розміру податкових зобов`язань в ІКП є обов`язком контролюючого органу для ведення оперативного обліку податків і зборів та достовірності показників стану розрахунків платників за цими податками та зборами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №826/23604/15, який підлягає врахуванню при розгляді даного спору.

Колегія суддів зауважує, що після набрання законної сили рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі № 440/279/21 встановлено відсутність у позивача недоїмки у розмірі 6592,30 грн., яка виникла із сум: 2754,18 грн за 4 квартал 2019 року (по строку сплати 20.01.2020, залишок боргу - 297,00 грн); - 2078,12 грн за 1 квартал 2020 року (по строку сплати 21.04.2020); - 1039,06 грн за 2 квартал 2020 року (по строку сплати 20.07.2020); - 3178,12 грн за 3 квартал 2020 року (по строку сплати 19.10.2020) , рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі № 440/18140/21 встановлено відсутність у позивача недоїмки у розмірі 9892,30грн., яка виникла із сум: -2754,18 грн за 4 квартал 2019 року (по строку сплати 20.01.2020, залишок боргу - 297,00 грн); - 2078,12 грн за 1 квартал 2020 року (по строку сплати 21.04.2020); - 1039,06 грн за 2 квартал 2020 року (по строку сплати 20.07.2020); - 3178,12 грн за 3 квартал 2020 року (по строку сплати 19.10.2020); -по строку сплати 19.01.2021, в сумі 3300,00 грн, за IV квартал 2020 року, тому відповідач в цьому випадку зобов`язаний здійснити коригування даних ІКП позивача відповідно до вимог Порядку № 422 - виключити з інтегрованої картки платника податків позивача нарахованих сум єдиного внеску за період з 4 квартал 2019 року по IV квартал 2020 року у розмірі у розмірі 9892,30грн.

Разом з тим, незважаючи на вказані вище висновки суду та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 № Ф-7966-51/6267 та від 21 квітня 2021 року №Ф-7966-51/1200-У, відповідач продовжує обліковувати в інтегрованій картці платника податків заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску в розмірі 9892,30грн, яка була визначена такими податковими вимогами, що свідчить про неправильне відображення стану розрахунків позивача з бюджетом.

Приймаючи до уваги, що інтегрована картка платника є документом, який знаходиться в оперативному стані і відображає облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету, то зазначення в цій картці суми податку, нарахування якої скасовано судом, порушує права позивача, оскільки відображає несплату неіснуючих податкових зобов`язань.

Отже, у випадку скасування вимоги відповідач зобов`язаний відобразити інформацію в обліковій картці платника.

Вказана недоїмка зі сплати заборгованості (недоїмки, штрафу, пені) єдиного соціального внеску в розмірі 9 892,30 грн безпідставно продовжує обліковуватись за позивачем.

Так, згідно листа Головного управління ДПС у Полтавській області від 06.06.2022 № 8918/6/16-31-13-04-07 внаслідок ухвалених рішень суду у справах №440/279/21 та № 440/18140/21 у контролюючого органу не виникло обов`язку вчинити дії з коригування даних в ІКП.

Апелянт не заперечує нездійснення ним відповідних дій щодо коригування даних в ІКП у зв`язку з наявність відповідних рішень суду у справах №440/279/21 та № 440/18140/21 та посилається на передчасність вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у Полтавській області провести зміни (коригування) до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9 892,30 грн.

Однак , колегія суддів вважає , що у контролюючого органу внаслідок ухвалених рішень суду у справах №440/279/21 та № 440/18140/21 не було передбачених чинним податковим законодавством підстав для нездійснення відповідних коригувань суми заборгованості до інтегрованої картки по єдиному внеску позивача.

Подібна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №826/9288/18.

При цьому , з матеріалів справи вбачається , що ГУ ДПС у Полтавській області 16.06.2023 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7597-51/1360 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 9 892,30 грн., яка є предметом даного позову, на підставі інтегрованої картки платника податків позивача в якій безпідставно обліковується заборгованість (недоїмки, штрафу, пені) єдиного соціального внеску в розмірі 9 892,30 грн згідно скасованих судовими рішеннями вимог про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 № Ф-7966-51/6267 та від 21 квітня 2021 року №Ф-7966-51/1200-У.

Наведене свідчить , що у Головного управління ДПС у Полтавській області за наявності ухвалених рішень суду у справах №440/279/21 та № 440/18140/21 виник обов`язок для здійснення відповідних коригувань суми заборгованості у розмірі 9 892,30 грн до інтегрованої картки по єдиному внеску позивача .

Не здійснюючи передбачених чинним податковим законодавством відповідних коригувань суми заборгованості до інтегрованої картки по єдиному внеску позивача у розмірі 9 892,30 грн., податковий орган порушує права позивача, оскільки відображає несплату неіснуючих податкових зобов`язань по єдиному внеску позивача у розмірі 9 892,30 грн. не зважаючи на наявність ухвалених рішень суду у справах №440/279/21 та № 440/18140/21 та втрете приймає вимогу про сплату боргу (недоїмки) в сумі 9 892,30 грн, яка визнана судом відсутньою.

Тобто, на момент прийняття оскаржуваної у даній справі вимоги від 16.06.2023 №Ф-7597-51/1360 та на момент розгляду справи контролюючий орган допускає протиправну бездіяльність щодо невнесення до інтегрованої картки платника відповідних коригувань суми заборгованості по єдиному внеску в розмірі 9 892,30 грн ., яка визнана рішеннями судів у справах №440/279/21 та № 440/18140/21 відсутньою.

Наведеним обставинам суд першої інстанції не надав оцінки при прийнятті рішення в частині відмови у задоволенні позову про виключення з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 відомості про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9 892,30 грн , хоча такі доводи викладенні в позовній заяві, суд першої інстанції не обґрунтував свій висновок щодо передчасності такої вимоги.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, зазначеного у постанові від 19.02.2019 у справі №825/999/17, належним способом захисту, що відновить порушені права товариства, є коригування в інформаційній системі органів ДФС даних інтегрованої картки. Фактично, визнається порушення прав платника податків безпідставними записами в інтегрованій картці платника, а також право платника податків на поновлення відповідних прав шляхом коригування відповідних даних, за умови відсутності правових підстав у контролюючого органу для здійснення відповідних донарахувань та внесення відповідних даних до інформаційних систем.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_2 проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Також необхідно зауважити, що в частині судового контролю за дискреційними адміністративними актами ЄСПЛ виробив позицію, згідно з якою, за загальним правилом, національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року у справі "Bryan v. the United Kingdom" ("Брайєн проти Об`єднаного Королівства"), рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі "Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus" ("Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру", заява №32181/04), рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі "Putter v. Bulgaria" ("Путтер проти Болгарії", заява №38780/02)).

Крім того, виходячи з практики ЄСПЛ, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2006 року у справі "Volokhy v. Ukraine)" ( "Волохи проти України", заява №23543/02), рішення ЄСПЛ від 02 серпня 1984 року "Malone v. United Kindom" ("Мелоун проти Об`єднаного Королівства", заява №8691/79).

Необхідно зауважити, що наслідком задоволення в адміністративному судочинстві позовних вимог є відновлення фактично порушених прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Суд при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог має не лише вирішити позовні вимоги відповідно до принципів верховенства права, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права.

Тобто такий, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду та здійснювалося примусове виконання рішення.

У зв`язку з вищевикладеним колегія суддів вважає, що з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виховуючи те, що на момент прийняття оскаржуваної у даній справі вимоги від 16.06.2023 №Ф-7597-51/1360 та на момент розгляду справи контролюючий орган допускає протиправну бездіяльність щодо невнесення до інтегрованої картки платника відповідних коригувань суми заборгованості по єдиному внеску в розмірі 9 892,30 грн ., яка визнана рішеннями судів у справах №440/279/21 та № 440/18140/21 відсутньою , також , те що рішення суду в даній справі в частині визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.06.2023 №Ф-7597-51/1360 є правомірним та обґрунтованим, необхідно вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ч.2 та ч.3 ст. 308 КАС України, скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання Головного управління ДПС у Полтавській області провести зміни (коригування) до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9 892,30 грн та в цій частині прийняти нове судове рішення, яким зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області провести зміни (коригування) до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9 892,30 грн.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 по справі № 440/9271/23 скасувати в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання Головного управління ДПС у Полтавській області провести зміни (коригування) до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9 892,30 грн .

В цій частині прийняти нове судове рішення , яким зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області провести зміни (коригування) до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9 892,30 грн.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 по справі № 440/9271/23 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області частину судових витрат зі сплати судового збору у сумі 536 грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош О.В. Присяжнюк