Справа № 480/93/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 р. Справа № 480/93/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2022, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, по справі № 480/93/22

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниця Державної митної служби України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумської митниці Державної митної служби України (надалі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення прийняті Сумською митницею від 29.11.2021 № на суму 4 131,45 грн. та від 29.11.2021 № на суму 9 089,19 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року у справі № 480/93/22 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильного встановлення обставин у справі, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам позивача щодо невідповідності нормам ч.4 ст.368 МК України методам здійсненого відповідачем коригування митної вартості, оскільки неправильно відкоригована митна вартість, що є базою оподаткування, тоді як мали бути застосовані виключно методи приведені у статтях 59 та 60 МК України. Апелянт також наполягає на недоведеності його вини (умислу) у вчиненні податкового правопорушення, що виключає можливість застосування фінансової відповідальності у сумі 25% від донарахованих зобов`язань, що у свою чергу свідчить про протиправність податкових повідомлень-рішень у цій частині. Окрім того, за положеннями п.1 ч.2 ст.351 МК України відсутня така підстава призначення перевірки, як отримання листів (інформації) чи документів, що свідчать про можливість порушення митного законодавства від правоохоронних органів, а також вказує на незаконності наказу про призначення перевірки та відповідно її результатів у вигляді податкових повідомлень-рішень.

Також позивач вказує те, що компанія перевізник згідно з коносаментом від 22.09.2018 №TGHU9173030-04 є OPTIMUM GROUP LLC, а тому компанія Car West LLC не виступала у відносинах з позивачем у якості перевізника. Більш того, компанія Car West LLC є експортером (продавцем товару), що вказано у Сертифікаті відповідності Salvage certificate №F36351F. Тому лише 400 дол.США із суми 1585,00 дол.США сплачено на користь Car West LLC було фактично витратами на оплату транспортній компанії за доставку транспортного засобу, що також підтверджується інвойсом від 25.08.2018 №22863781 на суму 4 190,00 дол.США.

Виходячи з вищевикладеного, апелянт просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року у справі № 480/93/22 та постановити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити в повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Сумської митниці Держмитслужби України № 134 від 05.10.2021 (а.с. 7) з 11.10.2021 по 12.10.2021 відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 12.11.2018 № UA805180/2018/022056, за результатами якої складено акт № 16/21/7.24-19/ НОМЕР_1 від 12.10.2021 (а. с. 8-13).

Згідно висновку вказаного акту, документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення законодавства України з питань оподаткування платником податків громадянином ОСОБА_1 за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 12.11.2018 №UA805180/2018/022056:

1) частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58, частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита, за митною декларацією від 12.11.2018 №UА805180/2018/022056 наведеними у Додатку 2 до Акту перевірки, на загальну суму 3305,16 грн;

2) пункту 190.1 статті 190, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції), за митною декларацією від 12.11.2018 №UА805180/2018/022056, наведеними у Додатку 2 до Акту перевірки на загальну суму 7271,35 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки 29.11.2021 Сумською митницею прийнято податкові повідомлення - рішення:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами на суму 4 131,45 грн., з яких 3305,16 грн. податкових зобов`язань, 826,29 грн. штрафних санкцій (а. с. 15-16);

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів на суму 9 089,19 грн., з яких 7271,35 грн. за податковими зобов`язанням, 1817,84 грн. - за штрафними санкціями (а.с. 17-18).

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції погодився з висновками митного органу щодо заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58 частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та ПДВ за митною декларацією від №UA805180/2018/022056 від 12.11.2018.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції частково не погоджується та надаючи оцінку встановленим обставинам справи, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини другої статті 1 Митного кодексу України (далі МК України) відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Статтею 336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (частина перша статті 345 МК України).

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що в листопаді 2018 року ОСОБА_1 ввезено на митну території України Легковий автомобіль марки: VW, моделі: JETTA, що був у використанні, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_2 , 2016 року випуску, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 12.11.2018 № UA805180/2018/022056.

Наказом Сумської митниці Держмитслужби України № 134 від 05.10.2021 на підставі п.7 ч.1 ст.336, п.1 ч.3 ст.345, п.1 ч.2 ст.351 Митного кодексу України та інформації, наданої листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21, листом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021 (а.с. 69), призначено проведення з 11.10.2021 по 12.10.2021 документальної невиїзну перевірку дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 12.11.2018 № UA805180/2018/022056 (а.с. 7 ).

За результатами вказаної перевірки складено акт № 16/21/7.24-19/ НОМЕР_1 від 12.10.2021 (а. с. 8-13) та встановлено порушення законодавства України з питань оподаткування платником податків громадянином України ОСОБА_1 :

1) частини першої та частини другої статті 51, пункту 2 частини другої статті 52, частини двадцять першої статті 58, частини першої статті 257 та статті 368 МК України, пункту 36.1 статті 36 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита, за митною декларацією від 12.11.2018 №UА805180/2018/022056 наведеними у Додатку 2 до Акту перевірки, на загальну суму 3 305,16 грн;

2) пункту 190.1 статті 190, пункту 36.1 статті 36 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції), за митною декларацією від 12.11.2018 №UА805180/2018/022056, наведеними у Додатку 2 до Акту перевірки на загальну суму 7 271,35 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки 29.11.2021 Сумською митницею прийнято податкові повідомлення-рішення, зокрема:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами на суму 4 131,45 грн, з яких, 3 305,16 грн податкових зобов`язань, 826,29 грн штрафних санкцій (а. с. 15-16);

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів на суму 9 089,19 грн, з яких, 7 271,35 грн. за податковими зобов`язанням, 1 817,84 грн. - за штрафними санкціями (а.с. 17-18).

Як визначено положеннями частини третьої статті 345 МК України митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення, зокрема, документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи, зокрема, щодо:

- правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

- відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

- законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (частина шоста статті 345 МК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.

Таким чином, аналіз наведених норм дає підстав дійти висновку, що документальна невиїзна перевірка митним органом проводиться за наявності певних підстав, зокрема, у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій.

З матеріалів справи вбачається, що спірна перевірка була призначена наказом Слобожанської митниці Держмитслужби від 05.10.2021 № 134 на підставі п.7 ч.1 ст.336, п.1 ч.3 ст.345, п.1 ч.2 ст.351 МК України та інформації, наданої листами Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021 (а.с. 7, 66).

Зі змісту листів Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, вбачається, що повідомляючи про можливі порушення при визначенні декларантами митної вартості товарів, зокрема, неврахування податків, які сплачувались при купівлі транспортних засобів на аукціонах США, надали інформацію про транзакції з копіями платіжних доручень в іноземній валюті (вихідні через SWIFT), які здійснені громадянами на іноземні рахунки за товар та витрати на транспортування (з прив`язкою до марки та ідентифікаційного номера VIN транспортного засобу) та інвойсів (із засвідченням особою, на яку виписаний інвойс) на транспортні засоби та транспортні витрати, за якими фактично сплачувалися (перераховувалися) кошти (а.с. 60, 61, 62).

Зокрема, митному органу надано платіжне доручення від 27.09.2018 (SW24I927O78107) у розмірі 1 585,00 дол. США на рахунок CARS WEST LLC (33753 WILD HORSE WAY US/YUCAIPA. CA 92399) за транспортування автомобіля, інвойс №70260918 (а.с. 57).

На підставі викладеного, документальна невиїзна перевірка призначена митним органом за наслідками аналізу електронної копії митної декларації позивача з урахуванням документів, наданих Сумською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції в Сумській області.

Відповідно до частини четвертої статті 334 МК України, зокрема, правоохоронні органи України відповідно до законодавства, на письмові запити органів доходів і зборів або з власної ініціативи інформують органи доходів і зборів про наявні відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Оскільки платіжний документ на суму 1 585,00 дол. США та інвойс позивачем при здійсненні митного оформлення автомобіля митному органу не надавалися, у відповідача за наслідками аналізу електронної копії митної декларації із співставленням з цими документами, виник обґрунтований сумнів щодо можливого порушення позивачем законодавства України з питань митної справи, а тому Сумською митницею призначено документальну невиїзну перевірку за наявності підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.336, п.1 ч.3 ст.345, п.1 ч.2 ст.351 МК України.

Відтак, твердження позивача про відсутність у відповідача підстав для проведення спірної документальної перевірки, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Стосовно безпосередньо порушень законодавства України з питань оподаткування платником податків громадянином України ОСОБА_1 встановлених в ході перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справ, при проведенні перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 12.11.2018 №UА805180/2018/022056 (а.с. 44), встановлено, що до митного оформлення декларантом/уповноваженою особою надавались:

- інвойс від 25.08.2018 №22863781 на суму 4 190 дол. США (а.с. 48);

- документ права власності на пошкоджений транспортний засіб (SALVAGE CERTIFICATE) від 22.08.2018 № F36351K (а.с. 50, 51);

- коносамент від 22.09.2018 №TGHU917303 0-04 (контейнер TGHU9173030 40 НС), доставка з Нью-Йорк (США) до порту м. Одеса (Україна) (а.с. 49);

- квитанція про сплату митних платежів від 02.11.2018 №0.0..1 (а.с. 47).

Так, за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ №UA805180/2018/022056 від 12.11.2018 здійснено митне оформлення товару Легковий автомобіль, що був у використанні - 1 шт. Марка VW; модель JETTA. Ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_2 . Календарний рік виготовлення 2016. Модельний рік виготовлення 2016. Тип кузова седан. Колір чорний. Робочий об`єм циліндрів двигуна 1400 см3. та випущено у вільний обіг.

Митна вартість товару визначена декларантом/уповноваженою особою за основним методом, за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) на рівні 4 190,00 дол. США (еквівалент 116865,98 грн за курсом Національного банку України на дату подачі МД: 1 дол. США = 27,891641 грн).

При цьому, як зазначено в акті перевірки, при здійсненні аналізу електронних митних декларацій та інформації отриманої за листами Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, встановлено, що через АТ КБ ПриватБанк MAZANIK YEVHEN VOLODYMYROVICH здійснив наступну сплату:

- за платіжним дорученням від 27.09.2018 (SW24I927O78107) у розмірі 1 585,00 дол. США на рахунок CARS WEST LLC (33753 WILD HORSE WAY US/YUCAIPA. CA 92399) за транспортування автомобіля, інвойс №70260918.

Зазначений платіж був здійснений за логістичні, комісійні, транспортні послуги по доставці транспортного засобу Марка VOLKSWAGEN JETTA, номер кузова (VIN) НОМЕР_2 в контейнері НОМЕР_3 , за коносаментом від 22.09.2018 № TGHU9173030-04, доставка з США до порту м. Одеса (Україна).

Таким чином, перевіркою встановлено недекларування в повному обсязі витрат на транспортування транспортного засобу (вантажне відправлення) та інші послуги, які сплачені громадянином України ОСОБА_1 на рахунок транспортної компанії за перевезення транспортного засобу у контейнері (1585,0 дол. США) та не враховані в повному обсязі декларантом при визначенні митної вартості товару .

Враховуючи зазначене під час перевірки правильності визначення митної вартості товарів, митне оформлення яких здійснено за МД №UA805180/2018/022056 від 12.11.2018, прийнято рішення про коригування митної вартості товару як бази оподаткування ввізним митом та податком на додану вартість в розмірі 149917,57 грн (еквівалент (3790+1585) = 5375 дол. США, яка складається з фактурної вартості товару, фактично сплаченої за платіжним дорученням від 27.08.2018 у розмірі 3 790,00 дол. США та суми транспортних витрат, фактично сплачених за платіжним дорученням від 27.09.2018 у розмірі 1 585,00 дол. США, за курсом Національного банку України на дату митного оформлення 1 дол. США = 27,891641 грн).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено колегією суддів апеляційної інстанції вище, дані платіжні документи та інвойси позивачем до митного оформлення не надавалися всупереч вимог частини другої статті 53 МК України, якою передбачено подання для підтвердження заявленої митної вартості товарів документів, в тому числі, таких як: рахунок-фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товар та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Приведені в акті перевірки висновки, підтверджуються нормами чинного законодавства, зокрема, пунктом "а" та пунктом "b" частини 2 статті 7 Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі передбачено, що:

а) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

b) під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої транзакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або з порівнюваними кількостями, або із кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів визначено статтею 368 МК України. Зокрема, частиною другою приведеної вище статті встановлено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

Відповідно до пункту 1 та пункту 4 частини першої статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів та розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно частини першої статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Частиною другою вказаної статті визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У відповідності до положень підпункту "а" пункту 1, пунктів 5 та 6 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема:

- витрати, понесені покупцем у вигляді комісійної та брокерської винагороди, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

- витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

- витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

З аналізу приведених положень МК України вбачається, що до складових митної вартості включаються витрати за оплату вартості перевезення (фрахту), комісійні витрати понесені покупцем, якщо вони не включалися в ціну товару. При цьому, не включаються до митної вартості товару комісійні витрати за закупівлю, тобто витрати на оплату послуг своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів, що у свою чергу виокремлює такий вид комісійних виплат від комісійної та брокерської винагороди.

Поряд з цим, у відповідності до інвойсу №70260918 від 26.09.2018 позивач сплатив на рахунок CARS WEST LLC (33753 WILD HORSE WAY US/YUCAIPA. CA 92399) суму 1585,00 дол. США за наступними складовими: логістика по США 425$, морський фрахт 800$, комісія 300$, відправка документів 35 $, плата за переказ 25$ (а.с.57). За вказаним інвойсом позивачем здійснено платіж після оплати вартості транспортного засобу, а саме, згідно з платіжним дорученням від 27.09.2018 (SW24I927O78107) на суму 1 585,00 дол. США рахунок CARS WEST LLC (33753 WILD HORSE WAY US/YUCAIPA. CA 92399) (а.с. 58).

Отже, з приведеного вбачається, що вказаний платіж на суму 1 585,00 дол. США 27.09.2018 було вчинено вже після придбання транспортного засобу Марка VOLKSWAGEN JETTA, номер кузова (VIN) НОМЕР_2 .

В матеріалах справи відсутні докази представництва компанією Car West LLC інтересів позивача при закупівлі товарів за кордоном.

Інші ж складові частини за інвойсом №70260918 від 26.09.2018, зокрема, логістика по США (425$), морський фрахт (800$), за відправку документів (35 $) та плата за переказ (25$) пов`язані з витратами за транспортування придбаного товару.

Відтак, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на те, що іноземна компанія Cars West LLC виступала агентом для придбання та оформлення документів на товар в Сполучених штатах Америки і отримала винагороду в сумі 1585 дол. США, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що компанія Car West LLC в зазначених відносинах виступала агентом позивача з надання послуг, пов`язаних із представництвом інтересів останнього за кордоном для закупівлі оцінюваного товару, що виходячи з положень підпункту "а" пункту 1 частини десятої статті 58 МК України виключало б такі затрати із складових митної вартості товару.

Таким чином, з приведеного вбачається, що отримана Cars West LLC винагорода в сумі 1585 дол. США за інвойсом №70260918 від 26.09.2018 у відповідності до вимог частини десятої статті 58 МК України мала бути віднесена позивачем до складових митної вартості за придбаний товар.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів позивача про те, що сплата 1585,00 дол. США за інвойсом №70260918 від 26.09.2018 включала в себе оплату агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів, тобто комісійні витрати за закупівлю.

Доводи апеляційної скарги, що здійснене відповідачем коригування митної вартості не відповідає зазначеним у частині четвертої статі 368 МК України методам та в акті перевірки не зазначено про застосування методу при визначенні митної вартості товару, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Так, у відповідності до частини четвертої статті 368 МК України у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

Статтями 59 та 60 МК України закріплено методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів та подібних (аналогічних) товарів.

Разом з тим, статтею 57 МК України визначено основні засади застосування методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту.

Зокрема, частиною першою вказаної статті закріплено основний (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядні (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний) методи.

Згідно частини другої статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частин третя статті 57 МК України).

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина шоста статті 57 МК України).

Частиною першою статті 55 МК України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорт, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 МК України виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що заявлення та визначення митної вартості товарів здійснюється декларантом за певними методами та правилами визначення митної вартості, передбаченими Митним кодексом. У разі наявності доказів недостовірності заявленої митної вартості товарів під час здійснення контролю правильності визначення їх митної вартості як до, так і після їх випуску, органи доходів і зборів визначають їх митну вартість самостійно шляхом прийняття рішення про коригування заявленої митної вартості товарів

При цьому за правилами пункту 5 частини першої статті 4 МК Ураїни випуском товарів є надання митним органом права на користування та/або розпорядження товарами, щодо яких здійснюється митне оформлення, відповідно до заявленої мети. Порядок випуску товарів у вільний обіг передбачений частиною сьомою статті 55 МК України.

Отже, визначений статтею 55 МК України порядок коригування заявленої митної вартості шляхом прийняття відповідного рішення із застосуванням методів визначення митної вартості, передбачених статтею 57 МК України здійснюється під час митного оформлення товару, тобто коли митне оформлення не завершено.

У вказаній справі перевірка правильності декларування платником податку митної вартості та сплати податкових зобов`язань проводилася митним органом вже після завершення митного оформлення товару.

В той час, у відповідності до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України, у разі, якщо результати митного оформлення, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань.

Відповідно до пункту 1 та пункту 4 частини першої статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів та розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

У відповідності до пункту 4 частини першої статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання.

Згідно частини першої статті 295 МК України митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на митні органи.

У відповідності до п. 58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації.

Отже, у випадку завершення митного оформлення митний орган має право на проведення перевірки суми податкових зобов`язань платника податків, заявлених у митній декларації та у разі виявлення заниження обов`язкових платежів митний орган визначає податкові зобов`язання шляхом прийняття податкового повідомлення рішення про донарахування податкового зобов`язання та штрафних санкцій з урахуванням методу визначення митної вартості товару застосованого при його митному оформленні.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги позивача про неврахування судом першої інстанції порушення відповідачем частини четвертої статті 368 МК України та частиною першою статті 19 Конституції України є безпідставним.

Колегія суддів також зауважує, що гарантованому у частині другій статті 77 КАС України обов`язку доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності кореспондують вимоги частини першої статті 77 КАС України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками митного органу щодо заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення ч. 1 та ч. 2 ст. 51, п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 21 ст. 58, ч. 1 ст. 257 та ст. 368 МК України, п. 36.1 ст. 36 ПК України, та до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита, а також до порушення п. 190.1 ст.190, п.36.1 ст.36 ПК України - заниження податкових зобов`язань по сплаті податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції) за митною декларацією від 26.10.2018 №UA805180/2018/022056.

Натомість, стосовно посилання позивача на неправомірне застосування до нього штрафних санкції у відповідності до п.123.2 ст. 123 ПК України в розмірі 25 % у зв`язку із збільшенням основного розміру грошового зобов`язання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим зобов`язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України).

Суд зазначає, що факт сплати митних платежів у меншому розмірі, ніж визначено законодавством, внаслідок зазначення у митній декларації недостовірних відомостей щодо даних про термін використання автомобіля в іноземній державі з дати першої реєстрації такого транспортного засобу, є підставою для донарахування недоплачених податкових зобов`язань (митних платежів).

При цьому, з огляду на те, що має місце факт подання недостовірних відомостей щодо митної вартості транспортного засобу, внаслідок чого митні платежі сплачено не у повному обсязі, згідно з пунктом 54.4 статті 54, пунктом 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 ПК України контролюючий орган зобов`язаний був самостійно визначити суму грошових зобов`язань та донарахувати штрафні санкції.

В даному випадку підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стало не визначення більшого розміру митної вартості товару, а сплата митних платежів у меншому розмірі, ніж визначено законодавством.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у спірних правовідносинах держава не може нести тягар у вигляді недоплачених митних платежів і обов`язкового збору, так як їх несплата в повному обсязі не була наслідком помилки чи протиправного рішення, дії, бездіяльності відповідальних посадових осіб митних органів України при проведенні розмитнення транспортного засобу.

Помилка щодо митної вартості автомобіля встановлена в ході перевірки митними органами України і наслідки її допущення усунуті в порядок та спосіб визначений МК України і ПК України.

Статтею 123 ПК України передбачено застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання.

Так, відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Положеннями п.123.2 ст. 123 ПК України визначено, що діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З вищезазначеного, можна зробити висновок, що застосування п. 123.2 ст. 123 ПК України, можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених ПК України) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПК України.

При цьому згідно з абзацом другим зазначеного пункту діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, з системного аналізу вищевикладених норм, можна зробити висновок, що необхідною та достатньою підставою для встановлення умислу в діях платника, є встановлення обставин, які прямо стверджують, що платник податку не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки а й бажав їх настання. Саме бажання настання негативних наслідків є необхідною та достатньою умовою для встановлення умислу.

У свою чергу, як визначено п. 112.2 ст. 112 ПК України, особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала змогу для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачено відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Положення пункту 109.3 статті 109 ПК України містять вичерпний перелік складів податкових правопорушень, для притягнення до відповідальності за які необхідно встановити вину платника податків. Це правопорушення, передбачені пунктами 123.2, 123.3 та 123.5 статті 123 ПКУ, пунктами 124.2, 124.5 статті 124 ПК України, а також пунктами 125-1.2, 125-1.4 статті 125-1 ПК України. І всі ці склади правопорушень передбачають умисел на їх вчинення.

Інші склади правопорушень, передбачених відповідними статтями ПК України, не вимагають встановлення вини для притягнення платника податків до відповідальності.

Матеріали справи, зокрема в розрахунок податкового зобов`язання по сплаті митних платежів у зв`язку заниженням митної вартості товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 12.11.2018 № UA805180/2018/022056, що оформленні в акті перевірки № 16/21/7.24-19/ НОМЕР_1 від 12.10.2021 не містить жодних доказів, що позивач удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, встановлених ПК України та МК України.

Тобто відповідачем жодним чином не обґрунтовано правомірність застосування до платника податку саме п. 123.2 ст. 123 ПК України, положення якого передбачають накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

При цьому висновки контролюючого органу в акті перевірки та спірних податкових повідомлення-рішеннях про умисність дій позивача з посиланням на те, що дії позивача не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, встановлених ПК України та МК України зокрема, що позивач мав можливість дотриматися норм чинного законодавства (надати до митного оформлення первинні документи про сплату за транспортний засіб та його транспортування, однак не вжив достатніх заходів для цього через те що, він діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності), не є доказами наявності умислу в діях платника податку, а лише свідчать про помилкове застосування позивачем приписів діючого законодавства щодо визначення митної вартості товару.

Так, позивач в апеляційній скарзі посилався на те, що платіж на суму 1 585,00 дол. США вважався ним комісійними витратами, понесеними у зв`язку із платою агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом інтересів покупця за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів, а оскільки відповідачем не надано доказів та не доведено факт умислу в діяннях позивача, то колегія суддів вважає, що застосування п. 123.2 ст. 123 ПК України контролюючим органом є протиправним.

За таких обставин, колегія суддів звертає увагу на той факт, що у разі відсутності кваліфікуючої ознаки у вигляді умислу, діяння позивача утворює склад правопорушення, за яке відповідальність має наступати на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у вигляді штрафу в розмірі 10 відсотків.

Також слід зазначити, що такий розмір є меншим за той, який був передбачений пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, в редакції норми станом на 12.11.2018, тобто на час виникнення спірних правовідносин та до внесення змін до Податкового кодексу України, що вказує на пом`якшення міри відповідальності.

Аналогічний правовий висновок приведено Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 420/4099/22.

Колегія суддів зазначає, що позивачем дійсно не було включено до митної вартості товару платіж на суму 1 585,00 дол. США сплачений за платіжним дорученням від 27.09.2018 (SW24I927O78107), що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та по сплаті податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів за митною декларацією від 12.11.2018 № UA805180/2018/022056, що є підставою для застосування п. 123.1 ст. 123 ПК України та тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

Судом першої інстанції спірним правовідносинам щодо правомірності застосованого до позивача штрафу в частині правопорушення, яке не пов`язано із наявністю вини у поєднанні з умислом, оцінки взагалі не надавалось.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій фактично не встановив обставин справи, не дослідив доказів та не надав належної оцінки спірним правовідносинам в зазначеному вище правовому регулюванні, що свідчить про не дотримання принципів процесуального закону.

Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню в частині штрафу в розмірі 15% та колегія суддів вважає обґрунтованим застосування до позивача штрафу у розмірі 10%.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що відповідачем правомірно застосовано до позивача штраф відповідно до пункту 123.2 статті 123 ПК України у розмірі 25%.

Отже, податкове повідомлення-рішення Сумської митниці від 29.11.2021 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами підлягає скасуванню в частині визначення штрафної санкції у сумі 495,77 гривень, а податкове повідомлення-рішення Сумської митниці від 29.11.2021 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів підлягає скасуванню в частині визначення штрафної санкції у сумі 1090,17 гривень.

Досліджуючи питання своєчасності дотримання строків давності контролюючим органом в ході проведення спірної перевірки, колегія суддів приводить наступне.

Відповідно до частини другої статті 345 МК України документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України (надалі за текстом ПК України).

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Як вбачається з матеріалів справи, оскільки митна декларація подана позивачем 12.11.2018, а перевірку проведено 12.10.2021, отже контролюючим органом строки передбачені пунктом 102.1 статті 102 ПК України.

Відтак, судом першої інстанції вірно встановлено, що строки давності, визначені статтею 102 ПК України, під час проведення документальної невиїзної перевірки дотримання позивачем вимог законодавства з питань митної справи відповідачем у даній справі Сумською митницею Держмитслужби, було дотримано.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначена перевірка була проведена без порушення приписів підпункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України, з огляду на наступне.

Так, підпунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України встановлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Разом з тим, Законом України від 16.01.2020 №466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» пункт 75.1 статті 75 ПК України доповнено абзацом третім такого змісту: "Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України". Зазначений Закон набрав чинності 23.05.2020.

Підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 ПК України визначено, що контролюючими органами є митні органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань митної справи та оподаткування митом, акцизним податком, податком на додану вартість, іншими податками та зборами, які відповідно до податкового, митного та іншого законодавства справляються у зв`язку із ввезенням (пересиланням) товарів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенням (пересиланням) товарів з митної території України або території вільної митної зони.

Виходячи із викладеного, мораторій щодо проведення перевірок, встановлений підпунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, з 23.05.2020 не розповсюджується на перевірки, що проводяться митними органами, а тому є необґрунтованими твердження позивача про те, що зазначена перевірка в порушення підпункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, була проведена митним органом під час дії мораторію.

Інші доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно пункту 4 частини першої та частини другої статті 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року у справі № 480/93/22 прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.11.2021 № та № в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 495,77 грн та 1090,17 грн відповідно, з прийняттям в цій частині постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2022 по справі № 480/93/22 - скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Сумської митниці Державної митної служби України від 29.11.2021 за № в частині визначення штрафних санкцій на суму 495,77 гривень та від 29.11.2021 за № в частині визначення штрафних санкцій на суму 1090,17 гривень.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Сумської митниці від 29.11.2021 за № в частині визначення штрафних санкцій на суму 495,77 гривень та від 29.11.2021 за № в частині визначення штрафних санкцій на суму 1090,17 гривень.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року у справі № 480/93/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва З.О. Кононенко