Справа № 420/17340/23
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 у якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо не звільнення лейтенанта ОСОБА_1 командира зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону за абзацом 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, та зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення лейтенанта ОСОБА_1 командира зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону за абзацом 5 підпункту пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.03.2023 року він призваний до лав Збройних сил України згідно з Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022 року №69/2022. На час звернення до суду з позовом він має військове звання лейтенант та займає посаду командира зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітно-артилерійського дивізіону НОМЕР_2 окремої бригади морської піхоти (в/ НОМЕР_3 ) та проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час.

23.03.2023 року він звернувся до відповідача з рапортом та відповідним пакетом підтверджувальних документів про звільнення з військової служби за п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки його дружина ОСОБА_2 , має групу інвалідності та потребує сторонньої допомоги. Рапорт підписано командиром батареї та командиром дивізіону. 10.07.2023 року отримав відповідь від відповідача, що відсутні правові підстави для звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю у його дружини третьої групи інвалідності.

Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси, в зв`язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 17.07.2023 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

14.08.2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначає, що пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час воєнного стану, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини, зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи. Тобто, необхідною умовою для звільнення за вказаною підставою є наявність інвалідності І чи ІІ групи. Оскільки дружина позивача є особою з інвалідністю III групи, тому підстави для звільнення позивача за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ відсутні. Таким чином, командування військової частини НОМЕР_1 діяло відповідно до вимог чинного законодавства, і тому бездіяльність військової частини не є протиправною.

Дослідивши зміст адміністративного позову, відзив відповідача, відповідь на відзив позивача, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Наказом головнокомандувача ЗСУ№413 від 12.04.2022року молодшого лейтенанта ОСОБА_1 як особу яка проходить військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період призначено командиром зенітно-ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону НОМЕР_2 окремої бригади морської піхоти командування морської піхоти ВМС ЗСУ.

21.02.2023 року між ОСОБА_2 1989р.н., та ОСОБА_3 1998р.н. , укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.02.2023 року, виданого Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі рівненської області Західного міжрегіонального управління(а.с.29).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експортною комісією серії 10 АВАВ № 874785 від 10.09.2015 року, виданої Львіським обласним центром МСЕ Обласна МСЕК №2 , ОСОБА_2 є особою з ІІІ групою інвалідності (загальне захворювання)а.с.26,27.

23.03.2023 року позивач подав рапорт командиру батареї, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю (ІІІ група) до якого додавдокуенти серед яких нотаріально засвідчені копія свідоцтва про шлюб та копію довідки до акту огляду МСЕК (а.с.7).

Через неприйняття відповідачем рішення по вищевказаному рапорту позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача та рішенням по справі №420/8357/23 від 25.06.2023 року позов задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення за результатами розгляду рапорту про звільнення з військової служби у запас ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, відповідно до вимог чинного законодавства.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 23 березня 2023 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржено не було та набрало законної сили та на його виконання 08.07.2023 командир військової частини НОМЕР_1 розглянувши рапорт л-та ОСОБА_1 листом від 08.07.2023року вих №182/6779 відмовив у його задоволенні з підстав того, що Законами не передбачено такої умови для звільнення з військової служби наявність з числа членів сім`ї військовослужбовця особи з інвалідністю 3 групи (а.с.23,24).

Так як військовою частиною НОМЕР_1 позивача з військової служби звільнено не було, а тому вважаючи таки дії протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Джерела права та висновки суду.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України оголошена загальна мобілізація (далі мобілізація).

3 березня 2022 року Верховна Рада України ухвалила Закон №2105-IX Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію".

В наступному Верховна рада неодноразово затверджувала Укази Президента України "Про продовження строку проведення загальної мобілізації" з яких останній раз Законом України №3430-IX від 08.11.2023 та на цей час вона триває.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно п.20 ч.1 ст.106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 р. № 69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 8 цього Указу встановлено, місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку: своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України; виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 р. № 3543-XII (далі - Закон № 3543-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно п.8 ст.4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 р. № 3543-XII з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Як вже зазначалося, позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експортною комісією серії 10ААВ № 874785 від 30.03.2015 року, виданої ОСОБА_2 , є особою з ІІІ групою інвалідності (безстроково).

Підстави звільнення з військової служби визначені ст.26 Закону №2232-XII.

Згідно п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону військовослужбовці які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану звільняються з військової служби на підставах:

через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Тобто пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Предметом цього позову є відмова військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення позивача за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи.

Тобто, спір між сторонами виник щодо вірного тлумачення та застосування абз.5 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII.

Системний аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) за таких підстав:

1) в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності. При цьому вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є особою з інвалідністю, без конкретизації якої саме групи є інвалідність;

2) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про неправомірність рішення відповідача про відмову у звільненні позивача за його рапортом та наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, оскільки його дружина, на момент подання рапорту позивача про звільнення з військової служби та прийняття відмови у його задоволенні, є особою з інвалідністю ІІІ групи безстроково.

Згідно з п. 1.5 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року №170, для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Відповідно до абз. 2 п. 14.10 Розділу XIV «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року №170, передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема відповідно до п. 5 при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Отже, позивачем дотримано законодавчо визначену процедуру подання рапорту та доданих до нього документів, а також на виконання пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підтверджено наявність поважних сімейних обставин відповідними документами.

Отже, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача в даному випаду є визнання протиправним рішення командира військової частини оформлене листом від 08.07.2023року про відмову у звільненні позивача з військової служби та зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позову додано квитанцію №10441 від 11.07.2023 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у загальному розмірі 1073,60 грн.

Таким чином з урахування задоволення позовних вимог позивача, суд доходить висновку про необхідність стягнення судового збору сплаченого ним з відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, 77, 90, 242-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним рішення командира Військової частини НОМЕР_1 оформлене листом від 08.07.2023 року вих..№182/6779 про відмову у звільненні лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби за абзацом 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60грн. сплачені за квитанцією №10441 від 11.07.2023 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_5 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Суддя Іванов Е.А.