Справа № 440/17805/23
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/17805/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/17805/23 за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

01.12.2023 адвокат Сватенко Віта Борисівна, здійснюючи представництво інтересів ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі - Подільський ВДВС), в якому, з урахуванням заяви від 13.12.2023, просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незакінчення виконавчого провадження №73265352 та зобов`язати Подільський ВДВС закінчити виконавче провадження №73265352 на підставі частини 8 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", а також повернути ОСОБА_1 виконавчий збір, стягнутий в рамках виконавчого провадження №73265352.

В обґрунтування позовних вимог заявник вказує на недопустимість одночасного стягнення виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця при виконанні одного й того ж виконавчого документа. Наголошує, що відповідно до ч. 8 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

Ухвалою суду від 04.12.2023 заяву адвоката Сватенко В.Б. про забезпечення цього позову було залишено без задоволення.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути виявлені недоліки шляхом надання до суду доказів доплати судового збору в розмірі 3220,80 грн або ж доказів наявності підстав для звільнення від його сплати.

Ухвалою від 14.12.2023 позовну заяву в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування постанови відповідача про стягнення виконавчого збору ВП №56477677 від 08.11.2023, про відкриття виконавчого провадження ВП №73265352 від 08.11.2023 та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні ВП №73265352 від 21.11.2023, повернуто позивачеві за заявою його представника.

Іншою ухвалою від 14.12.2023 позовну заяву в залишку вимог прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

26.12.2023 засобами електронного зв`язку у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк надійшов відзив на позов, в якому відповідач висловив свою незгоду із заявленим позовом. В обґрунтування своєї позиції зазначив про відсутність передбачених статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження" підстав для закінчення виконавчого провадження №73265352 з примусового виконання постанови відповідача про стягнення виконавчого збору ВП №56477677 від 08.11.2023 (а.с. 56-58).

Розгляд справи здійснюється судом у письмовому провадженні з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 КАС України, після отримання відзиву на позов.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

02.09.2016 Ленінським районним судом м. Полтави було прийнято рішення у справі №553/1904/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості у сумі 21771,79 [Доларів США], що за курсом 26,85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.02.2016 складає 584572,56 грн.

На виконання вказаного рішення суду Ленінським районним судом м. Полтави 24.04.2018 видано стягувачу виконавчий лист №553/1904/16-ц, який пред`явлено до виконання до Подільського ВДВС м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, державним виконавцем якого Лісним І.А. 29.05.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56477677 (а.с. 18).

08.11.2023 старшим державним виконавцем Подільського ВДВС Канюкою Ю.М. відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі заяви АТ КБ "ПриватБанк" про повернення виконавчого документу було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 19). Залишок боргу станом на 08.11.2023 становив 512 411,87 грн.

08.11.2023 старшим державним виконавцем Подільського ВДВС Канюкою Ю.М. у межах ВП №56477677 винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 51241,20 грн (а.с. 20).

08.11.2023 старшим державним виконавцем Подільського ВДВС Канюкою Ю.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №73265352 за виконавчим документом - постановою про стягнення з позивача виконавчого збору ВП №56477677 від 08.11.2023 (а.с. 62).

Крім того, 08.11.2023 старшим державним виконавцем Подільського ВДВС в межах ВП №73265352 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 69,00 грн (а.с. 65).

При цьому кошти, що надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №56477677, виданого 08.11.2023, державний виконавець перерахував на погашення суми виконавчого збору у сумі 3456,09 грн та витрат виконавчого провадження у сумі 69,00 грн згідно з платіжними дорученнями від 10.11.2023 №16533 та №16532 (а.с. 67-68).

Разом з тим, 15.11.2023 приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. було відкрито виконавче провадження №73343872 з виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Полтави 24.04.2018 №553/1904/16-ц, який до цього перебував на примусовому виконанні у відповідача (а.с. 25).

Цього ж дня приватний виконавець на примусове виконання виконавчого листа від 24.04.2018 №553/1904/16-ц виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП №73343872, пунктом 1 якої стягнув з ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця у сумі 1645,78 дол США (а.с. 26).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не закриття виконавчого провадження №73265352 протиправною, ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною восьмою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Статтею 45 Закону №1404-VIII визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з приписами частин першої - п`ятої статті 31 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (надалі - Закон №1403-VIII), за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з ч. 7 ст. 31 Закону №1403-VIII, приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання приписів статті 31 Закону №1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі також - "Порядок №643").

Пунктом 12 цього Порядку визначено, що розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що за одним і тим же виконавчим документом здійснюється стягнення з позивача як виконавчого збору, так і основної винагороди приватного виконавця.

Суд зазначає, що основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча й виступають формами винагороди виконавців, проте не є однаковими поняттями. Згідно з приписами статті 45 Закону України "Про виконавче провадження" спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення.

Водночас стосовно розв`язання питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 у справі №320/6215/19 звернув увагу на таке.

Закон України "Про виконавче провадження" містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Так, з одного боку, Закон не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.

Тоді як з іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні в державного виконавця.

Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.

Так, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість.

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

Своєю чергою, ця ситуація здатна підважити засади виконавчого провадження й атакувати такі стрижневі елементи верховенства права як правова визначеність і поважання людських прав.

Іншим аспектом цієї проблеми є балансування прав та інтересів учасників виконавчого провадження.

Так, указана проблема за колом осіб, головним чином, стосується прав та інтересів державних виконавців, приватних виконавців і боржників. Однак з-поміж інших учасників виконавчого провадження саме боржники перебувають у найбільш уразливому становищі, позаяк у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання зобов`язані платити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Зрештою проблематика, яка зумовлена неповнотою законодавства, стосується й аспекту дієвого юридичного захисту індивідуальних людських прав від їх порушення суб`єктами владних повноважень та питання ефективного способу захисту, який повинен забезпечити поновлення порушеного права й бути адекватним наявним обставинам.

Така невизначеність законодавчого регулювання окреслених правовідносин має наслідком потребу застосування аналогії закону (права).

У цьому контексті Верховний Суд насамперед зауважив, що означене питання (про справедливість подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа) полягає у тому, що несправедливим є не стягнення виконавчого збору чи основної винагороди як таких, а саме їхнє стягнення одночасно. Тобто у ракурсі поставленого питання справедливим є стягнення лише однієї з указаних сум.

Розв`язуючи це питання, Верховний Суд зазначив, що виконавче законодавство не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Це право залежить від того, чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

На противагу цьому виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок коли виконавчий збір не стягується або припиняє стягуватися у зв`язку з участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною восьмою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що "під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає".

На відміну від решти положень виконавчого законодавства лише ця норма Закону №1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини, оскільки містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

Логічний і цільовий способи уяснення частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Тож її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

На основі цього Верховний Суд вказав, що з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону №1404-VIII, зробивши наступний висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.

У такому випадку належний та ефективний спосіб захисту здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Правовою основою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у подібному випадку слід розглядати як загальні підстави, перелік яких наведений у частині першій статті 39 Закону №1404-VIII, так і частину восьму статті 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження.

Зрештою, враховуючи положення частини восьмої статті 27, частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, до способів судового захисту у подібних ситуаціях можна віднести, серед іншого, визнання дій, бездіяльності протиправними, зобов`язання закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору. Способи такого роду не суперечать закону, є адекватними обставинам і здатні забезпечити ефективний захист права боржника на припинення стягнення з нього виконавчого збору.

Тож враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.07.2022 у справі №320/6215/19, суд у даному спорі зважаючи на те, що приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим Ленінським районним судом м. Полтави 24.04.2018 №553/1904/16-ц, та стягнуто з ОСОБА_1 основну винагороду у визначеному законом розмірі, констатує висновок про відсутність підстав для подальшого стягнення державним виконавцем з боржника суми виконавчого збору, який вже стягується в рамках примусового виконання цього ж виконавчого документа приватним виконавцем.

Отже, відповідач повинен був закінчити виконавче провадження №73265352 на підставі частини восьмої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" та частини першої статті 39 цього ж Закону, проте безпідставно цього не зробив, з огляду на що позов підлягає задоволенню у частині вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не закінчення виконавчого провадження №73265352 зі стягнення виконавчого збору та зобов`язання закінчити вказане виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору.

Саме на такий спосіб захисту порушених прав позивача, як належний та ефективний, вказав Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 у справі №320/6215/19.

При цьому факт закінчення виконавчого провадження в силу вимог частини першої статті 40 Закону №1404-VIII є підставою для зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення, а також проведення інших необхідних дій у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У свою чергу вимога ОСОБА_1 повернути їй стягнуті кошти виконавчого збору в рамках виконавчого провадження №73265352 задоволенню не підлягає, оскільки пряма норма абзацу 2 частини восьмої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що у разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Відтак позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач сплатив 1073,60 грн судового збору, з яких до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить присудити 1/2 частину, що становить 536,80 грн.

З приводу вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, то враховуючи відсутність доказів фактичної оплати ОСОБА_1 послуг адвоката, підстави для відшкодування позивачу витрат пов`язаних з отриманням правничої допомоги відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не закінчення виконавчого провадження №73265352 зі стягнення виконавчого збору.

Зобов`язати Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження №73265352 зі стягнення виконавчого збору.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (; вул. Чураївни, 1/1, м. Полтава, 36004).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун