Справа № 420/4736/23
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4736/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову № 42917054, видану 16.12.2019 року головним державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шенгелаєм М.А., про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 22 717,53 гривні.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що головним державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шенгелая М.А. 16.12.2019 року було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 22 717,53 грн. Вказану постанову ОСОБА_1 вважає протиправною, адже 23.12.2019 року цим державним виконавцем також було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, у зв`язку із надходженням від представника стягувача АТ Альфа Банк заяви про повернення виконавчого напису нотаріуса №268 від 12.02.2014 року, без виконання. Отже, позивач вказує, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №268 від 12.02.2014 року, оскільки фактично за виконавчим документом не звернуто стягнення на нерухоме майно, а тому підстави для стягнення з боржника виконавчого збору в межах виконавчого провадження №42917054, відсутні. Окрім того, позивач наголосив, що при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення без реального виконання рішення суду.

Відповідач Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (від 13.12.2023 р. за вхід. № 44520/23), зазначаючи, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, було встановлено, що на примусовому виконанні в Першому Малиновський відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 42917054 з примусового виконання виконавчого напису № 268, виданого 12.02.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» грошової суми у розмірі 227175,31 грн., шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна. 10.04.2014, державним виконавцем Відділу, керуючись статтями 17, 19, 20, 25 Закону «Про виконавче провадження», в редакції яка діяла на момент винесення даної постанови, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження супровідним листом. Пунктом другим даної постанови встановлено Боржнику самостійно виконати виконавчий документ протягом 7 днів з моменту винесення (отримання) постанови. У зв`язку з не виконанням боржником вимог виконавчого документа у наданий строк, державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 42917054, копію постанови було направлено боржнику. Так, пунктом першим вказаної вище постанови стягнуто з боржника: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 виконавчий збір у розмірі 22717,53 грн. 23.12.2019 державним виконавцем, на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документу без подальшого виконання, виконавче провадження було завершено згідно п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». При цьому, відповідач наголосив, що норми статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», діючого на даний час містять вичерпний перелік підстав та умов, за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Водночас, 23.12.2019 державним виконавцем Відділу, керуючись вимогами п. 1 частини першої статті 37 Закону, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Отже, враховуючи, що в межах виконавчого провадження ВП № 42917054 вимоги виконавчого документу в наданий на самостійне виконання строк - не виконано, та боржником не сплачено виконавчий збір в дохід держави, вказана постанова у спосіб та строки оскаржена не була, відсутні правові підстави для визнання її протиправною та скасування.

26.12.2023 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі (вхід. № ЕС/19971/23), в яких додатково зазначено, що внесені Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника ОСОБА_1 , а також те, що виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Паракуди І.В. від 12.02.2014 року за № 268 в примусовому порядку виконаний не був, та жодних реальних дій державним виконавцем щодо його виконання та стягнення коштів вчинено не було, та в подальшому боржник зі стягувачем мирно домовились щодо погашення боргу, а отже, на думку позивача, у відповідача відсутні правові підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 22 717,53 гривні і, відповідно, відкриття виконавчого провадження з виконання такого рішення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, - залишено без руху.

Ухвалою суду від 23.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №420/4736/23 за позовом ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору. Витребувано від Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у повному обсязі належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №42917054 та № 60968579. Зупинено провадження по справі №420/4736/23, - до отримання витребуваних судом письмових доказів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 року допущено заміну відповідача Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) (), його правонаступником Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) (, адреса місцезнаходження: 65036, м. Одеса, вул. Старицького, буд. 10A, e-mail: ). Витребувано від Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) у повному обсязі належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №42917054 та № 60968579. Зупинено провадження по справі №420/4736/23, - до отримання витребуваних судом письмових доказів.

Ухвалою суду від 14.12.2023 року поновлено провадження у справі №420/4736/ за позовом ОСОБА_1 до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору. Призначено судове засідання на 22.12.2023 року о 17 год. 00 хв.

Враховуючи наявність передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, розгляд даної адміністративної справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

12 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 268 про звернення стягнення на нерухоме майно: жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Альфа Банк» у сумі 227175,31 грн, за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна.

10.04.2014 року головним державним виконавцем першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Васильєвою С.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 42917054 з примусового виконання виконавчого напису №268, виданого 12.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною.

16.12.2019 року головним державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шенгелаєм М.А. було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 22 717,53 гривні.

23.12.2019 року, у зв`язку з надходженням заяви АТ «Альфа-Банк» (стягувач) про повернення виконавчого документу стягувачу, головним державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шенгелаєм М.А. винесено постанову, якою виконавчий напис №268, виданий 12.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною про звернення стягнення на жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 для задоволення вимог стягувача ПАТ «Альфа-Банк» в сумі 227 175,31 грн, - повернуто стягувачу.

13.01.2020 року постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Процько Г.І. відкрито виконавче провадження № 60968579 з примусового виконання постанови №42917054 від 16.12.2019 року, виданої Першим Малиновським ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчого збору у розмірі 22 717,53 гривні.

Так, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, та достовірність, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1403-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону № 1403-VIII визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України Про виконавче провадження випадках - на приватних виконавців.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VIIІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих написів нотаріусів.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що одним із виконавчих документів є постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів .

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (із змінами внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набув чинності 28 серпня 2018 року).

Відповідно до ч.5 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень ;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» , а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Підпунктом 5 пункту 27 Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання (далі - Закон № 2475-VIII), який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесено зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, а саме: у частині другій слова фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом замінено словами підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів .

Згідно норм ч.1 і ч.2 статті 25 Закону України Про виконавче провадження № 606-XIV від 21.04.1999 року (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №38699343) державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Зокрема, судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що 10.04.2014 року головним державним виконавцем першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Васильєвою С.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 42917054 з примусового виконання виконавчого напису №268, виданого 12.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною.

Постановою про відкриття виконавчого провадження було надано боржнику строк для добровільного виконання постанови протягом 7 днів, та попереджено боржника, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк його буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Враховуючи те, що в постанові про відкриття виконавчого провадження № 42917054 не вирішувалось питання про стягнення з боржника виконавчого збору, та невиконання виконавчого напису №268, виданого 12.02.2014 року, в добровільному порядку, 16.12.2019 року головним державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шенгелая М.А. було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 22717,53гривні.

Таким чином, оскільки спірну постанову було винесено 16.12.2019 року, тобто стягнення виконавчого збору, як окрема виконавча дія, державним виконавцем здійснена після набрання чинності Законом № 1404-VIII, відповідно в даному випадку підлягають застосуванню положення саме цього закону, з урахуванням змін, які вносились до законодавства України, станом на час її винесення, а саме Закону № 2475-VIII від 3 липня 2018, який набрав чинності 28 серпня 2018 року.

Відтак, суд наголошує, що після набуття чинності змінами до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII, стягнення виконавчого збору не пов`язується із фактичним стягненням виконавцем суми, а обчислюється у відсотках від суми, котра підлягає стягненню. Єдиною підставою для не стягнення виконавчого збору є виконання рішення до відкриття виконавчого провадження. При цьому, Закон не ставить стягнення виконавчого збору в цьому випадку від способу виконання рішення чи напису, зокрема, чи стягнуто суму боргу безпосередньо виконавцем, чи сплачено боржником, чи стягувачем звернуто стягнення на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскаржувану постанову від 16.12.2019 року, в межах виконавчого провадження ВП №42917054, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 22 717,53 грн., головним державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шенгелаєм М.А., винесено у межах повноважень, та у спосіб, що визначений законодавством України, позаяк винесено згідно норм законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Щодо доводів ОСОБА_1 , що про при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем не було застосовано до спірних правовідносин Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною восьмою розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція) про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Отже, як приписами статті 27 Закону № 1404-VІІІ, так і положеннями Інструкції чітко визначено обов`язок державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору при надходженні виконавчого документа державному виконавцю одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, положення Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог, зокрема Закону № 1404-VІІІ, та такі, що не можуть йому суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

В силу наведених положень виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону № 1404-VІІІ, а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Таким чином виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується "правомірна поведінка" державного виконавця.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Враховуючи зазначене, державний виконавець при винесенні постанови ВП №42917054 від 16 грудня 2019 року про стягнення виконавчого збору діяв в межах і спосіб, встановлений приписами Закону № 1404-VІІІ та Інструкції.

Щодо доводів ОСОБА_1 щодо відсутності підстав для стягнення виконавчого збору, у зв`язку з тим, що державним виконавцем фактично не виконано рішення суду в межах відкритого виконавчого провадження, при виконанні якого державним виконавцем не було вжито заходів примусового виконання, суд акцентує, що після зміни правового регулювання відповідно до Закону №1404-VIII, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто. Окрім того, наведені норми дозволяють державному виконавцю вирішити питання про стягнення виконавчого збору як у постановах про відкриття виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження, так і в окремій постанові, якою вирішується питання про стягнення виконавчого збору.

Стосовно тверджень позивача, наведених у додаткових поясненнях, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягнення з боржника сум заборгованості, судом сприймаються критично, оскільки, як зазначено вище, відповідно до статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Натомість, суд акцентує, що частина друга статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, діяла до 28 серпня 2018 року, адже Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII слова - "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом", замінено словами - "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Отже, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, котра підлягає стягненню.

Таким чином, з урахуванням наведеного, необґрунтованими є доводи ОСОБА_1 , що обов`язковою умовою стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження є саме фактичне примусове стягнення суми коштів, оскільки позивач посилається на правові норми Закону №1404-VІІІ, у редакції, котра була чинною до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03 липня 2018 року №2475-VIII.

Судом відхиляються та не приймаються також до уваги також посилання позивача на судову практику, викладену Верховним Судом у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 400/4863/20, оскільки у вказаній постанові для вирішення, зокрема, спірних правовідносин, суд керувався нормами Закону №1404-VІІІ, котрі були чинними до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03 липня 2018 року №2475-VII, до ст.27 Закону України № 1404-VIII.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при здійсненні виконавчих дій.

Вищеозначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного суду, викладеними в Постанові від 02.06.2021 року в справі №160/4481/20.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови № 42917054, винесеної 16.12.2019 року головним державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шенгелая М.А. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 22 717,53 гривні, та відповідно відсутності законодавчо передбачених підстав для їх задоволення

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, є такими, що не підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови № 42917054, винесеної 16.12.2019 року головним державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шенгелая М.А., про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 22 717,53 гривні, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко

.