Справа № 420/25085/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2024-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 18.09.2023 надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 0276 від 27.04.2023 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та № 8319 від 27.04.2023 року про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 видану 11.08.2021 року громадянці Федеративної Республіки Нігерія - ОСОБА_1 ;

2. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області поновити посвідку на постійне проживання громадянці Федеративної Республіки Нігерія - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 20.09.2023 позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали, роз`яснено, що виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду доказів сплати 1073,60 грн. судового збору.

До суду від позивача за вх. № ЕП/38335/23 надійшла заява з доказами сплати судового збору.

Ухвалою від 12.10.2023 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» (як дружина іммігранта) Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняло рішення № 5280 від 04.08.2021 про надання дозволу на імміграцію та 11.08.2021 вона документована посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , дата закінчення строку 10.08.2031, орган видачі 5103. Громадянка Федеративної Республіки Нігерія - ОСОБА_1 у липні місяці 2023 року дізналася, що посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 , дата закінчення строку 10.08.2031, орган видачі 5103 скасована. Також отримано рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україні № НОМЕР_2 від 27.04.2023 та рішення про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_3 від 27.04.2023. У висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну Позивачу зазначено, що в результаті перевірки з`ясувалося, що гр. Нігерії ОСОБА_1 при звернені 28.05.2021 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та заповненні анкети про надання дозволу на імміграцію в Україну надала свідомо неправдиві відомості відносно свого місця проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджує, що відсутні передбачені законом підстави для скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки-на постійне проживання позивачу та вважає, що оскаржувані рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідки на постійне проживання мають негативні наслідки для позивача, що стало підставою для звернення до суду.

27.10.2023 до суду від відповідача за вх. № 37095/23 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не визнає даний адміністративний позов. Вказано, що в заяві про надання дозволу на імміграцію громадянки Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявницею під власний підпис, зазначено місце проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 . З метою перевірки достовірності інформації, наданої позивачем, Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області ініційовано перевірку інформації щодо його місця проживання, в ході якої з виходом за вказаною адресою було встановлено, що позивач за вказаною адресою не проживає. В цій квартирі проживав громадянин України ОСОБА_2 , який в усній формі повідомив, що інформацією щодо проживання іноземців за вказаною адресою не володіє. Встановлено, що у цій квартирі, яка має житлову площу 15 кв. метрів, а загальну 17,7 кв. метрів одночасно зареєстровано місце проживання 470 осіб, в тому числі 14 громадян Нігерії. Оскільки громадянка Нігерії ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживала та не могла проживати, відповідно вона надала неправдиву інформацію про місце свого фактичного проживання, в зв`язку з чим відповідачем було прийнято оскаржувані рішення про скасування посвідки на постійне проживання та дозволу на імміграцію.

Враховуючи вказане, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Громадянка Федеративної Республіки Нігерія - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у 2020 році прибула на територію України з метою навчання та була зарахована студентом у навчально-науковому інституті «Європейська школа бізнесу» Міжнародного європейського університету, що підтверджується довідкою від 25.05.2021 № 735/64-05.

28.05.2021 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну оскільки перебуває у шлюбі з іммігрантом (чоловік - громадянин російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , видане 27.05.2021 Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посвідка на постійне проживання в Україні № НОМЕР_5 , видана 20.04.2018, орган видачі 5101).

В заяві про надання дозволу на імміграцію громадянка Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказала місце проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , про що надала довідку Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, відповідно до якої вказано, що позивачка зареєстрована у зазначеному місці проживання з 27.05.2021 по день надання довідки.

04.08.2021 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області складено висновок, відповідно до якого клопотання громадянки Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про надання дозволу на імміграцію в Україну задоволено та надано дозвіл на імміграцію № 6280 від 04.08.2021.

11.08.2021 ОСОБА_1 була документована посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , дата закінчення строку 10.08.2031.

Суд встановив, що 17.02.2022 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвали шлюб зареєстрований 27.05.2021 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

З метою перевірки достовірності інформації, наданої чотирнадцятьма громадянами Нігерії, які отримали згоду на реєстрацію місця проживання та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і Кхалід Кхадіджат, Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області ініційовано перевірку такої інформації відносно вказаних осіб.

За результатами перевірки з виходом за вказаною адресою, 12.10.2021 року посадовими особами Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживає громадянин України ОСОБА_2 , який в усній формі повідомив, що квартиру АДРЕСА_1 , відповідно договору найму житлового приміщення він орендує з червня 2021 року. Також, ОСОБА_2 повідомив, що інформацією щодо проживання іноземців за вказаною адресою він не володіє, посилаючись на ст. 63 Конституції України від письмових пояснень відмовився, але надав договір оренди квартири, посвідчення особи громадянина України.

Згідно відповіді на запит Державної міграційної служби України від 15.03.2023 року щодо видання довідок про реєстрацію громадян Нігерії Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради повідомлено, що станом на 22.03.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , значиться зареєстрованими 13 громадян Республіки Нігерія (за списком) серед яких і ОСОБА_1 .

Відповідно до листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 14.03.2023 року № 94ел/01-09 за адресою: АДРЕСА_1 , одночасно зареєстровано місце проживання 470 осіб.

27.04.2023 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області складено висновок про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 з підстав надання неправдивої інформації щодо фактичного місця проживання.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 0276 від 27.04.2023 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію громадянки Республіки Нігерія ОСОБА_1 .

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 8319 від 27.04.2023 року на підставі пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321, скасовано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 громадянці Республіки Нігерія ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону Україну «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 року іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно статті 1 Закону України «Про імміграцію» (далі - Закон № 2491-ІІІ) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону № 2491-III посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про імміграцію» заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про імміграцію» для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3)документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Відповідно до положень ст. 12 Закону № 2491-ІІІ дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321, посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі, крім іншого: 1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Суд зазначає, що позивачем до суду не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 проживала за вказаною адресою не надавала неправдивих відомостей при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Під час розгляду справи відповідач надав до суду докази щодо кількості зареєстрованих за вказаною адресою громадян (470 осіб), із них 14 громадян Нігерії, а саме відповідь Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, відповідно до якої станом на 22.03.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , значиться зареєстрованими 13 громадян Республіки Нігерія, серед яких і ОСОБА_1 ; лист Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 14.03.2023 року № 94ел/01-09, відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_1 , значиться зареєстрованими 470 осіб.

В зв`язку з цим, суд погоджується з відповідачем, що ОСОБА_1 не проживала за вказаною адресою та надала неправдиву інформацію при поданні заяви на отримання дозволу на імміграцію та отриманні посвідки на постійне проживання, оскільки надані докази свідчать про використання вказаного житла для імміграції в Україну та існуючої схеми реалізації таких намірів.

Суд зазначає, що надані матеріали міграційної справи позивача підтверджують, що за результатами перевірки її місця проживання із виходом за вказаною адресою встановлено, що вона там не проживала.

Опитаний співробітниками міграційної служби громадянин України ОСОБА_2 , який проживав під час перевірки за адресою: АДРЕСА_1 , повідомив, що він один проживає у цій квартирі з червня 2021 року, інформацією щодо проживання іноземців за вказаною адресою не володіє, надав договір оренди квартири, посвідчення особи громадянина України, дозволив зняти їх копії, однак посилаючись на ст. 63 Конституції України від письмових пояснень відмовився.

Отже, суд прийшов до висновку, що наявні в матеріалах справи документи є належними та допустимими доказами, що підтверджують не проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилання позивача на договір найму квартири від 27.05.2021 (загальною площею 17,7 кв. м) укладений її власником суд оцінює критично, оскільки наявність зареєстрованих за вказаною адресою 470 осіб (із них 14 іноземців) дає підстави погодитись з позицією відповідача, що ця квартира використовується з метою легалізації проживання іноземців в Україні, шляхом надання неправдивих відомостей про їх проживання в ній, що підтверджується наданими до суду доказами.

Відтак, враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем правомірно прийнято рішення № 0276 від 27.04.2023 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та рішення № 8319 від 27.04.2023 року про скасування посвідки на постійне проживання відносно громадянки Республіки Нігерія ОСОБА_1 , тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених судом обставин, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014, ).

Суддя О.А. Вовченко

.