Справа № 420/28868/23
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2024-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області № 07 від 18.07.2023; рішення Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України № 07 від 30.06.2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно ч. ч. 2, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з 23.06.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу встановлена ІІ група інвалідності. У зв`язку з встановленням інвалідності, позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії. Проте, останнім відмовлено позивачу в призначенні пенсії по інвалідності, оскільки позивач на дату встановлення інвалідності не працює на посаді прокурора.

Вважаючи протиправними рішення відповідачів про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 30.10.2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі та визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

20.11.2023 року до суду від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву, в обґрунтування яких зазначено, що за наданими позивачем документами до страхового стажу зараховані всі періоди. Підстави для призначення пенсії за вислугою років відповідно до ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII відсутні у зв`язку з тим, що позивач на дату встановлення інвалідності не працює на посаді прокурора.

За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

22.05.2023 ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ №493206 від 22.05.2022 року.

23.06.2023 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Одеській області з заявою про призначення пенсії по інвалідності у відповідності до ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 07 від 30.06.2023 року позивачу призначено пенсію по інвалідності з 22.05.2023 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

23.06.2023 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем для призначення пенсії, провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням №07 від 18.07.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України від 14.10.2014 №1697 « Про прокуратуру».

Вік позивача на момент звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України становить 39 років 3 дні.

За доданими до заяви про призначення пенсії по інвалідності документами Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області до страхового стажу та стажу на прокурорських посадах зараховано всі періоди.

Страховий стаж позивача становить 19 років 2 місяці 26 днів.

Стаж роботи на прокурорських посадах становить 15 років 6 місяців 4 дні.

Вважаючи протиправними рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії по інвалідності відповідно ч. ч. 2, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

15.07.2015р. набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (надалі - Закон №1697-VII), статтею 86 якого урегульовано порядок пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури.

Відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону № 1697-VII, прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Відповідно до п. 5 Перехідних положень Закону №1697-VII положення цього Закону, в тому числі статті 86 регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури.

Відповідно до ст. 15 Закону №1697-VII прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор України; 2) перший заступник Генерального прокурора України; 3) заступник Генерального прокурора України; 4) заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України; 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України; 7) прокурор Генеральної прокуратури України; 8) керівник регіональної прокуратури; 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури; 10) заступник керівника регіональної прокуратури; 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури; 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури; 13) прокурор регіональної прокуратури; 14) керівник місцевої прокуратури; 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури; 16) заступник керівника місцевої прокуратури; 17) керівник підрозділу місцевої прокуратури; 18) заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури; 19) прокурор місцевої прокуратури.

Проаналізувавши вищенаведені норми суд дійшов висновку, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення з інвалідності незалежно від віку за наявності на день звернення стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Як вбачається з матеріалів справи, стаж роботи на прокурорських посадах становить 15 років 6 місяців 4 дні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що станом на день звернення із заявою про призначення пенсії позивач набув необхідного десятирічного стажу роботи в органах прокуратури.

Відповідач жодним чином не заперечує достатність наданих позивачем разом із заявою 23.06.2023 року документів для вирішення питання про призначення пенсії по інвалідності за нормами ч. 9 ст. 86 Закону №1697-VII.

За висновком суду, що не заперечується і відповідачем, позивач набув достатньої вислуги років та стажу роботи за посадою прокурора задля призначення йому пенсії по інвалідності за нормами ч.9 ст. 86 Закону №1697-VII.

Позивач відповідає вказаним вище критеріям, оскільки він є інвалідом ІІ групи та його стаж роботи в органах прокуратури більше 10 років.

Оцінюючи заперечення відповідача щодо відсутності однієї із підстав для перерахунку позивачу пенсії, відповідно до ч.9 ст.86 Закону №1697, а саме: встановлення йому інвалідності саме під час роботи в органах прокуратури суд звертає увагу на те, що такі вимоги відсутні у згаданій вище правовій нормі.

На думку суду, суб`єкт владних повноважень помилково тлумачить ч.9 ст.86 Закону №1697 та, відповідно, неправомірно висуває вимогу про обов`язкове встановлення інвалідності прокурору саме під час його роботи в органах прокуратури.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При вирішенні даної справи, суд вважає необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26 червня 2018 року (справа №686/17309/17), відповідно до якої суд дійшов висновку про протиправність дій пенсійного органу щодо відмови у призначенні особі, яка є інвалідом дитинства, пенсії по інвалідності згідно з ч.9 ст.86 Закону №1697.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно ч. ч. 2, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з 23.06.2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відсутні підстави для вирішення питання про стягнення судового збору з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016, Код 0) про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України № 07 від 30.06.2023 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області № 07 від 18.07.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23.06.2023 року, призначивши пенсію по інвалідності відповідно ч. ч. 2, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з дня звернення із заявою про призначення пенсії з 23.06.2023 року.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.