Справа № 420/28871/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправним та скасування рішення військової частини НОМЕР_1 (оформлене, зокрема, листом - відповіддю військової частини НОМЕР_2 №2532 від 02.08.2023) щодо відмови у задоволені ОСОБА_1 рапорта від 24 липня 2023 року про звільнення солдата навідника механізованої роги 2 взводу 1 відділення військової частини НОМЕР_2 , з лав Збройних сил України на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме у зв`язку із сімейними обставинами - є військовослужбовцем, який самостійно виховує двох дітей віком до 18 років: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( є їх опікуном); зобов`язання військову частину НОМЕР_1 задовольнити рапорт ОСОБА_1 від 24 липня 2023 року про звільнення солдата навідника механізованої роти 2 взводу 1 відділення військової частини НОМЕР_2 , з лав Збройних сил України на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме у зв`язку із сімейними обставинами - є військовослужбовцем, який самостійно виховує двох дітей віком до 18 років: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (є їх опікуном) та звільнити з військової служби з лав Збройних Сил України, вживши для цього усіх необхідних заходів.

Ухвалою суду від 30.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що він проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 солдатом навідником механізованої роти 2 взводу 1 відділення та, що, на його думку, йому безпідставно відмовлено у задоволені рапорту від 24 липня 2023 року про звільнення з лав Збройних сил України на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме у зв`язку із сімейними обставинами - є військовослужбовцем, який самостійно виховує двох дітей віком до 18 років: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (є їх опікуном). Так, як зазначив позивач, він є єдиним повнолітнім родичем малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який може за ними доглядати, оскільки їх мати (рідна сестра позивача) ОСОБА_4 померла та батько вписаний у свідоцтво дітей зі слів матерів. При цьому, як вказав позивач, раніше за дітьми доглядала дружина позивача, з якою 12.09.2023 позивач розлучився. З урахуванням викладеного, а також посилаючись на неналежний розгляд рапорту, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 (оформлене, зокрема, листом - відповіддю військової частини НОМЕР_2 №2532 від 02.08.2023) щодо відмови у задоволені рапорта ОСОБА_1 від 24 липня 2023 року про звільнення солдата навідника механізованої роги 2 взводу 1 відділення військової частини НОМЕР_2 , з лав Збройних сил України на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме у зв`язку із сімейними обставинами - є військовослужбовцем, який самостійно виховує двох дітей віком до 18 років: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (є їх опікуном) та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 задовольнити рапорт ОСОБА_1 від 24 липня 2023 року про звільнення солдата навідника механізованої роти 2 взводу 1 відділення військової частини НОМЕР_2 , з лав Збройних сил України на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме у зв`язку із сімейними обставинами - є військовослужбовцем, який самостійно виховує двох дітей віком до 18 років: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (є їх опікуном) та звільнити з військової служби з лав Збройних Сил України, вживши для цього усіх необхідних заходів.

23.11.2023 до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача вказав, що не погоджується із позовними вимогами та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, представник відповідача наголосив, що призначення особи піклувальником не встановлює обов`язку самостійно виховувати підопічного та не доводить факту самостійного виховання дитини(дітей) до 18 років. Як вказав представник відповідача, це підтверджує і сам позивач, який у позовній заяві зазначає, що до 12 вересня 2023 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , яка фактично і здійснювала виховання та догляд за його племінниками. Таким чином, як вважає відповідач, на момент подачі рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 не надав достатніх відомостей для задоволення його рапорту. Разом з тим, представник відповідача вказав, що на підставі повідомлення про кримінальне правопорушення Територіальним управлінням ДБР, розташованого у м. Мелітополь стосовно ОСОБА_1 було внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №0000131 за ч.4 ст.409 КК України, та оскільки військова служба позивача призупинена, звільнення з військової служби неможливе.

01.12.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій позивач, з підстав викладених у адміністративному позові, просить суд задовольнити позов у повному обсязі. При цьому, щодо відкриття відносно нього кримінального провадження, позивач вказав, що докази зазначеного надано не було та, що рапорт ним було подано до зазначених подій.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 солдатом навідником механізованої роти 2 взводу 1 відділення.

Як зазначив позивач та не спростував відповідач, ОСОБА_1 у липні 2023 року звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення його солдата навідника механізованої роги 2 взводу 1 відділення військової частини НОМЕР_2 , з лав Збройних сил України на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме у зв`язку із сімейними обставинами - є військовослужбовцем, який самостійно виховує двох дітей віком до 18 років: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (є їх опікуном)

Листом Військової частини НОМЕР_2 від 02.09.2023 №2532, на адвокатський запит представника позивача від15.08.2023, щодо надання інформації про причини відмови у прийнятті, розгляді та задоволенні рапорту Валерія Карауша щодо звільнення його з лав Збройних Сил України у зв`язку з сімейними обставинами повідомлено, що Військова частина НОМЕР_2 не має повноважень приймати рішення щодо звільнення його з лав Збройних сил України, а надані ним документи були розглянуті командуванням військової частини НОМЕР_1 та відхилені, у зв`язку з відсутністю підстав для їх задоволення та звільнення солдата ОСОБА_6 з лав Збройних Сил України.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби встановлені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року № 2232-XII.

Частинами 1, 2 ст.1 Закону № 2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Пунктом 1 ч.2 ст.2 Закону № 2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частиною 4 ст.19 Закону № 2232-XII встановлено, що форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України та нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, якщо інше не передбачено законом.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації, який триває.

Частиною 5 ст.26 Закону № 2232-XII визначені підстави, за яких контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби.

Зокрема, згідно підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), як військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до п.233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 234 Положення №1153/2008 зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Згідно ч. 1, 2 Розділу X Інструкції організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 15 вересня 2022 року № 280 накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням надано право присвоєння, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення (поновлення) контракту та військової служби тощо на підставі відповідних документів, установлених Міноборони.

Наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу ,зокрема, як звільнення, призупинення, поновлення та продовження військовослужбовцю військової служби.

Суд зазначає, що лист військової частини НОМЕР_2 №2532 від 02.08.20233 не містить надання оцінки доводам, обставинам викладеним позивачем в рапорті, а також наданих ним до нього документам та не свідчить про прийняття відповідачем рішення за наслідками його розгляду, оскільки не є наказом, яким повинно вирішуватись питання щодо розгляду рапорту про звільнення військовослужбовця.

Більш того, копія рапорту позивача про звільнення від проходження військової служби з переліком документів, які надавали позивачем до відповідача, до суду надано не було.

Суд враховує, що як зазначив позивач та не спростував відповідач, ОСОБА_1 у липні 2023 року звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення солдата навідника механізованої роги 2 взводу 1 відділення військової частини НОМЕР_2 , з лав Збройних сил України на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме у зв`язку із сімейними обставинами - є військовослужбовцем, який самостійно виховує двох дітей віком до 18 років: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( є їх опікуном).

У матеріалах справи наявні свідоцтва про народження малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( є їх опікуном); свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (матері дітей) від травня 2023 року (а.с.32).

Також, рішенням виконавчого комітету Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , 08.04.2013 року надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, з підстав того, що мати ОСОБА_4 має тривалу хворобу, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (а.с.13).

Рішенням виконавчого комітету Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 02.06.2023 змінено малолітнім дітям ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статус дитини, позбавленої батьківського піклування на статус дитини -сироти з підстав смерті матері дітей. Відповідно рішення виконавчого комітету Окнянської селищної ради від 21.04.2023 №46/5 малолітніх детей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 влаштовано під опіку КараушаВ.А.

Позивач, посилаючись на наявні обставини звільнення його від служби та те, що він єдиний хто може опікатися дітьми зазначав, що раніше за його племінниками доглядала його дружина, з якою він розлучився, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу від 12.09.2023 Серії НОМЕР_3 .

При цьому, суд не приймає до уваги вказані обставини, як такі, що мали місце після його звернення із відповідним рапортом.

Поряд із зазначеними позивачем обставинами, судом, під час з`ясування офіційних обставин справи встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 07.11.2023 №316, відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призупинено військову службу солдату ОСОБА_7 .

Так, згідно ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та підтверджено матеріалами справи військова служба позивача призупинена.

Згідно матеріалів справи, по даному факту відповідачем до правоохоронних органів було направлено повідомлення про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України.

Згідно з пунктом 144-4 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008, у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

Крім того, відповідно до норм пункту 144-5 Положення військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпункту "е" пункту 1, підпункту "е" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "д" пункту 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Звільнення військовослужбовців, військову службу яким призупинено, з військової служби здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу, крім військовослужбовців, які згідно із пунктом 225 цього Положення звільняються з військової служби Президентом України.

В силу пункту 144-6 Положення для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Суд зауважує, що звільнення військовослужбовців, військова служба яких була призупинена, можливе або за наслідками набрання законної сили обвинувальним вироком суду (пункт 144-5 Положення) або за наслідками розгляду відповідного рапорту на звільнення з військової служби, після продовження військової служби у зв`язку з набранням законної сили виправдувальний вироком, закриттям кримінального провадження (пункт 144-6 Положення).

Тобто, після видання наказу командиром про призупинення військової служби позивача правовідносини з останнім з приводу можливості його звільнення з військової служби та порядок такого звільнення вже визначається Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Крім того, з системного аналізу положень статей 24-26 Закону України № 2232-ХІІ та Положення вбачається, що підставою для винесення командиром військової частини наказу про звільнення особи з військової служби та виключення із списків особового складу військової частини окрім призупинення військової служби є наявність обвинувального вироку суду, який набрав законної сили та яким особі, якій призупинено військову службу, призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання. При цьому, наявність обвинувального вироку в даному випадку є обов`язковою умовою, оскільки з урахуванням пункту 144-6 Положення, у разі винесення судом виправдувального вироку або закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту особи, відносно якої було заведено кримінальне провадження, продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

З огляду на вказані положення та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення військової частини НОМЕР_1 (оформлене, зокрема, листом - відповіддю військової частини НОМЕР_2 №2532 від 02.08.2023) щодо відмови у задоволені його рапорту від 24 липня 2023 року про звільнення солдата навідника механізованої роги 2 взводу 1 відділення військової частини НОМЕР_2 , з лав Збройних сил України на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме у зв`язку із сімейними обставинами - є військовослужбовцем, який самостійно виховує двох дітей віком до 18 років: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( є їх опікуном); зобов`язання військову частину НОМЕР_1 задовольнити рапорт ОСОБА_1 від 24 липня 2023 року про звільнення солдата навідника механізованої роти 2 взводу 1 відділення військової частини НОМЕР_2 , з лав Збройних сил України на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме у зв`язку із сімейними обставинами - є військовослужбовцем, який самостійно виховує двох дітей віком до 18 років: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (є їх опікуном) та звільнити з військової служби з лав Збройних Сил України, вживши для цього усіх необхідних заходів є такими, що задоволенню не підлягають.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.