Справа № 420/12555/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

31.05.2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області вiд 26.05.2023 року № 93;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як водію міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв з 18 травня 2023 року із зарахуванням при розрахунку стажу всіх записів на підставі трудової книжки НОМЕР_1 в тому числі періодів роботи з 01.10.2014 року по 28.10.2014 та з 29.01.2015 року по 29.12.2016 року в Комунальному комерційному підприємстві Донецької міської ради «ДОНЕЛЕКТРОАВТОТРАНС».

В обґрунтування позовних вимог позивач, з покликанням на фактичні обставини справи щодо підстав прийняття спірного рішення, вказує, що при вирішенні її заяви застосуванню підлягає п. « 3» ст.13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VIII - на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Також, у позові вказано, що підставою для відмови позивачці у врахуванні всіх періодів роботи до страхового стажу стала некоректність оформлення трудової книжки на першій (титульній) сторінці, в частині дати її заповнення. На думку пенсійного органу раз печатка нечитабельна, то можна взагалі викинути стаж роботи. З титульної сторінки трудової книжки позивачки НОМЕР_1 вбачається наявність відтиску печатки при заповненні трудової книжки 10.06.1986 року (після заповнення минуло35 років). Водночас, некоректно зазначений запис на титульній сторінці трудової книжки позивачки щодо дати її народження є помилкою допущеною уповноваженою особою підприємства, на якому вона працювала, яка за своєю суттю носить формальний характер, а отже не може слугувати окремою підставою для неврахування до трудового стажу позивачки усіх перелічених в ній періодів трудової діяльності заявниці. При цьому, з цієї ж трудової книжки вбачається, що усі інші записи про трудову діяльність позивачки внесені без виправлень та скріплені відповідними печатками.

Позивач вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області будь-яких сумнівів щодо належності поданої трудової книжки саме позивачці не висловлювалось, а підставою для відмови у призначенні пенсії за віком стала лише некоректність дати народження власника трудової книжки на титульному листі та печатка яка є, але з плином часу втратила колір.

Як вказано у позові, недотримання правил ведення трудової книжки не може мати негативні наслідки для особи, щодо якої внесені такі відомості.

З огляду на все вищевикладене позивач вважає безпідставним не зарахування пенсійним органом до її страхового стажу періодів роботи перелічених в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , лише з підстав допущення уповноваженим працівником підприємства, на якому позивач була прийнята на роботу вперше, дописання дати народження власниці трудової книжки (титульний лист) іншими чорнилами.

Як стверджує позивач, враховуючи те, що при зверненні до органів Пенсійного фонду України ОСОБА_2 надала всі необхідні документи, про недоліки яких чи посилання на їх відсутність не зазначено, посилання відповідача на неможливість врахування у страховий стаж періоду роботи з 01.10.2014 року по 28.10.2014 та з 29.01.2015 року по 29.12.2016 року Комунальному комерційному підприємстві Донецької міської ради «ДОНЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» у зв`язку з тим, що відсутні відомості у системі персоніфікованого обліку, є безпідставними, оскільки вини ОСОБА_1 у цьому немає,

Ухвалою суду від 05.06.2023 року прийнято до розгляду позову заяву та відкрито провадження по справі.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України.

Вказаною ухвалою судом, зокрема, зобов`язано відповідачів надати до суду у п`ятнадцятиденний строк від дати отримання даної ухвали належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

15.06.2023 року (вх.№19468/23) від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області разом до суду надійшли матеріали пенсійної справи позивача.

21.06.2023 року (вх.№ЕС/23709/22) від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив на позов, в якому вказано, що відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У відзиві зазначено, що позивач не досяг встановлено законодавством пенсійного віку та у позивача відсутній необхідний страховий та пільговий стаж роботи у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області були відсутні правові підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову у призначенні пенсії.

З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

22.06.2023 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач не визнає позовних вимог позивача.

У відзиві вказано, що позивач 18.05.2023 року звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком як водію міського пасажирського транспорту. Заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності, зокрема, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та винесено рішення від 26.05.2023 №93 про відмову у призначенні пенсії. Вік позивачки становить 53 роки 8 місяців 14 днів. Страховий стаж становить 18 років 5 місяців 0 днів. Стаж на зазначених посадах складає 10 років 0 місяців 2 дні. При розгляді документів не враховано періоди роботи згідно трудової книжки позивача, оскільки на титульній сторінці нечитабельна печатка, дата народження позивачки дописана. Період роботи з 19.09.1989 по 24.12.1989 потребує уточнення, оскільки розбіжність між датою звільнення та датою наказу на звільнення. До пільгового стажу не зараховано період роботи згідно довідки від 15.09.2022 № 03/555, оскільки підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території та довідка видана «донецкой народной республикой» (російською мовою). Період роботи по спеціальному стажу з 01.01.2010 по 30.09.2014 взято до розрахунку за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

21.06.2023 року (вх.№20268/23) від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

22.06.2023 року (вх.№20378/23) від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзивів на позовну заяву, відповідей на відзиви, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

Позивач - ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта.

18.05.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV.

На підстави заяви та наданих документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області 26.05.2023 року прийнято рішення № 93 про відмову у призначенні пенсії.

У рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 18 років 5 місяців 0 днів, а стаж за вислугою років 10 років 0 місяців 2 дні.

Згідно рішення пенсійний вік визначений п. 8 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 54 років 6 місяців і за наявності страхового стажу менше 24 роки 6 місяців, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Також у рішенні вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.06.1986, оскільки на титульній сторінці трудової книжки нечитабельна печатка та дата народження заявниці дописана. Як вказано у рішенні, період роботи з 19.09.1989 по 24.12.1989 потребує уточнення, оскільки розбіжність між датою звільнення та датою наказу на звільнення.

Крім того, згідно рішення до пільгового стажу не зараховано період роботи згідно довідки від 15.09.2022 № 03/555, оскільки підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території та довідка видана Донецкой Народной Республикой (російською).

Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення про відмову у призначенні пенсії, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області вiд 26.05.2023 року № 93, позивач звернулась до суду з даною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058- IV від 09.07.2003 (далі - Закон України № 1058- IV).

Так, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з приписами ст. 11 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, серед іншого, 1) громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у тому числі які є резидентами Дія Сіті, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за гіг-контрактами, іншими договорами цивільно-правового характеру; 2) фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.114 на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу:

для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Так, підставою для прийняття такого рішення стало не зарахування пенсійним органом періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.06.1986, оскільки на титульній сторінці трудової книжки нечитабельна печатка та дата народження заявниці дописана.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 та 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року.

До 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж). Таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) у частині 1 статті 56 передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються інші документи, які можуть підтвердити періоди роботи

В даному випадку підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком стала некоректність оформлення трудової книжки на першій (титульній) сторінці, оскільки на титульній сторінці трудової книжки нечитабельна печатка та дата народження заявниці дописана.

На переконання суду, відсутність дати народження особи на титульному аркуші трудової книжки чи несвоєчасне її заповнення в цій частині є формальним недоліком, а отже не може слугувати окремою підставою для неврахування до трудового стажу позивача усіх перелічених в ній періодів трудової діяльності заявника.

При цьому з трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що у ній міститься запис, зокрема, про зміну прізвища позивача, який внесено на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

В свою чергу в свідоцтві зазначено дату народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому суд зазначає, що на титульному аркуші трудової книжки серії НОМЕР_1 у містці для печатки наявний, хоча і не чіткий, але відтиск печатки.

При цьому, з цієї ж трудової книжки вбачається, що усі інші записи про трудову діяльність позивача внесені без виправлень та скріплені відповідними печатками.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області будь-яких сумнівів щодо належності поданої трудової книжки саме позивачу не висловлювалось.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993 року відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки не може мати негативні наслідки для особи, щодо якої внесені такі відомості.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що при розрахунку стажу позивача відповідач мав враховувати усі періоди її працевлаштування згідно записів на підставі трудової книжки НОМЕР_1 .

Зважаючи на зазначене суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області вiд 26.05.2023 року № 93

З урахуванням підстав для прийняття спірного рішення та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що і похідні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Однак, при зверненні позивача до суду позовом у даній справі позивачем судовий збір не сплачено.

За приписами частини 3 статті 161 КАС України позивачем до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За статтею 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ст.2 Закону України «Про судовий збір»).

Судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством (ч.1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»).

У відповідності до п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою сплачується судовий збір за ставкою 0,4 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб 2684,00 грн.

Підсумовуючи викладене, враховуючи те, що позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з позивача на користь суду, а саме на рахунок Одеського окружного адміністративного суду, призначений для сплати судового збору (отримувач коштів - ГУК в Од.обл./Київський р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача - UA4015756; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу *;101; НОМЕР_3 ;Судовий збір, за позовом ОСОБА_1 , Одеський окружний адміністративний суд) 1073,60 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області вiд 26.05.2023 року № 93.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як водію міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв з 18 травня 2023 року із зарахуванням при розрахунку стажу всіх записів на підставі трудової книжки НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на рахунок Одеського окружного адміністративного суду Одеського окружного адміністративного суду, призначений для сплати судового збору (отримувач коштів - ГУК в Од.обл./Київський р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача - UA4015756; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу *;101; НОМЕР_3 ;Судовий збір, за позовом ОСОБА_1 , Одеський окружний адміністративний суд) 1073,60 грн судового збору

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп.Соборний, 158-Б, м.Запоріжжя, 65057, ).

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ).

Суддя С.М. Корой