Справа № 420/23365/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Житомирський області (ідентифікаційний код юридичної особи 13559341) від 15.06.2023р. за № 14 про відмову в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії по інвалідності згідно із ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на заяву, подану разом із додатком 08.06.2023 р.;

зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Житомирський області повторно переглянути заяву від 08.06.2023р. про призначення пенсії ОСОБА_2 , врахувавши до страхового стажу наступні періоди роботи:

з 21.05.2001 по 03.08.2003 (запис №№ 6-8 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 );

з 24.08.1989 по 01.07.1996 (запис №№ 1-3 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 );

з 07.10.2003 по 31.12.2004 період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, що спричинила часткову втрату працездатності, у відповідності до приписів ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», набула право на призначення пенсії по інвалідності. У зв`язку з чим, позивачка звернулася до пенсійного фонду з відповідною заявою про призначення їй пенсії по інвалідності, однак рішенням №14 від 15.06.2023 року їй відмовлено у призначенні такої пенсії через відсутність необхідного загального страхового стажу, посилаючись на те, що до загального страхового стажу не зараховані наступні періоди, а саме: з 21.05.2001 року по 30.08.2003 рік (запис №6-8 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ), оскільки пенсія громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначається на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки в свідоцтві про народження дитини відсутня відмітка про отримання паспорта, а також не зараховано період роботи з 24.08.1987 року по 01.07.1996 рік. Позивачка вважає спірне рішення органу пенсійного фонду протиправним та таким, що порушує її Конституційне право на пенсію, у зв`язку з чим звернулася з даним позовом до суду про його скасування. Так, на думку позивачки, щодо не зарахування їй періоду роботи з 24.08.1987 по 01.07.1996 рік є протиправним, оскільки в цей період вона працювала на Антрацитівському комбінаті побутового обслуговування про що є відповідний запис у трудовій книжці, яка в свою чергу є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 21.05.2001 року по 03.08.2003 рік на території російської федерації, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» згідно з яким Україна вийшла з вказаної Угоди, на думку позивачки також є протиправним, так як відповідно до приписів ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність. Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 року Україна, як держава учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, у зв`язку з чим, позивачка вважає, що пенсійний орган зобов`язаний включити вказаний спірний період роботи на території російської федерації до її страхового стажу.

Щодо не зарахування до страхового стажу період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивачка зазначає, що трудова книжка серії НОМЕР_1 заповнена відповідно до вимог Інструкції №58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивачку було прийнято на роботу. Крім того, спірні періоди підтверджуються довідками.

З урахуванням викладеного позивачка просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.09.2023 року звільнено позивачку від сплати судового збору, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Також витребувано у відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , а також подані позивачем у 2023 році звернення про призначення пенсії з доданими до нього документами та рішення, прийняті за результатом розгляду таких звернень.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому останній не погоджується з вимогами адміністративного позову, вважає їх не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідача вказує, що до страхового стажу позивача не було враховано періоди роботи з 21.05.2001 року по 03.08.2003 року, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року; період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки в свідоцтві про народження відсутня відмітка про отримання паспорта. Представник відповідача зазначає, що для зарахування догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку необхідно надати паспорт дитини або зазначити в заяві інформація про здійснення догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 01.01.2004 року при умові отримання особою допомоги по догляду за дитиною за підставами п.14 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (довідка з управління праці та соціального захисту населення), з 01.01.2005 року якщо особу, яка здійснювала догляд, сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України на підставі даних систем персоніфікованого обліку згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб. Отже, на підставі наданих документів та враховуючи дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж позивачки становить 10 років 03 місяці 09 днів, що не достатньо для призначення їй пенсії по інвалідності.

Таким чином на думку відповідача, управління діяло в межах повноважень визначених законодавством, а тому правові підстави вважати, що відповідачем вчинено будь-яку протиправну дію відсутні

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , наразі проживає за адресою: АДРЕСА_2 звернулася через ВЕБпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності в порядку ст. 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058) та доданими документами.

Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Розглянувши заяву позивачки від 08.06.2023 та надані документи, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення №14 від 15.06.2023, яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю необхідного стажу.

В рішенні зазначено, що вік заявниці 51 рік. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу статтею 32 цього Закону. Особи, яким установлено інвалідність мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ групи від 49 років до досягнення особою 51 року включно 12 років. З 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 року №1058 IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Строки призначення пенсії визначаються відповідно до ст. 45 Закону. При цьому: до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року. Страховий стаж особи 10 років 3 місяці 9 днів. Результат розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період трудової діяльності з 21.05.2001 року по 03.08.2003 рік, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.08.1989 року, оскільки пенсія громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки в свідоцтві про народження дитини відсутня відмітка про отримання паспорта. Для зарахування догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку необхідно надати паспорт дитини або зазначити в заяві інформацію про здійснення догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З 01.01.2004 року при умові отримання особою допомоги по догляду за підставами п. 14 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (довідка з управління праці та соціального захисту населення), з 01.01.2005 року якщо за особу, яка здійснювала догляд, сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України на підставі даних системи персоніфікованого обліку.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб всі періоди трудової діяльності, зокрема з 2005 року.

Враховуючи викладене гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

На думку позивачки не зарахування періоду роботи з 21.05.2001 по 03.08.2003 (запис №№ 6-8 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ); з 24.08.1989 по 01.07.1996 (запис №№ 1-3 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ); з 07.10.2003 по 31.12.2004 період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до її загального страхового стажу є протиправним та таким, що порушує її право на пенсію по інвалідності, у зв`язку з чим остання звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058- IV від 09.07.2003 (далі - Закон України № 1058- IV).

Відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю I групи: до досягнення особою 25 років включно - 1 рік; від 26 років до досягнення особою 28 років включно - 2 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 3 роки; від 32 років до досягнення особою 34 років включно - 4 роки; від 35 років до досягнення особою 37 років включно - 5 років; від 38 років до досягнення особою 40 років включно - 6 років; від 41 року до досягнення особою 43 років включно - 7 років; від 44 років до досягнення особою 48 років включно - 8 років; від 49 років до досягнення особою 53 років включно - 9 років; від 54 років до досягнення особою 59 років включно - 10 років; для осіб з інвалідністю II та III груп: до досягнення особою 23 років включно - 1 рік; від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки; від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки; від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років; від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років; від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років; від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років; від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років; від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років; від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років; від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років; від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років; від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Якщо інвалідність настала в період проходження строкової військової служби або внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), у особи, яка звернулася за медичною допомогою у період з 21 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року, то пенсія по інвалідності призначається особі незалежно від наявності страхового стажу.

Порядок надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрований Міністерством юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Згідно пункту 1.1 розділу 1 Порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію.

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Судом встановлено, що позивач 08.06.2023 звернулася до відділу обслуговування громадян №17 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІІ групи.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 15.06.2023 №14 позивачці відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності ІІІ групи у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності ІІ- ІІІ групи особам з інвалідністю віком від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років, проте страховий стаж позивачки становить 10 років 3 місяць 9 дні.

Спірними періодами є період трудової діяльності з 21.05.2001 року по 03.08.2003 рік, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.08.1989 року, оскільки пенсія громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки в свідоцтві про народження дитини відсутня відмітка про отримання паспорта та період з 24.08.1989 по 01.07.1996 (запис №№ 1-3 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ), як вбачається з трудової крижки позивачки, це період зарахування позивачки ученицею кравчині верхнього одягу в Антрацитовому комбінаті побутового обслуговування, при цьому спірне рішення не містить посилань на вказаний період.

Спірний період з 21.05.2001 року по 03.08.2003 рік не був зарахований відповідачем, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та з 23.12.2022 року правові відносини з російською федерацією та республікою Білорусь на підставі Закону України від 01.12.2022 року №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року» зупинені офіційно, а тому жодні запити на отримання правової допомоги виконуватися не будуть.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

Відповідно до положень статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.

Згідно з частинами другою, третьою статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної Угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Згідно з статтею 2 Федерального Закону російської федерації від 17.12.2001 № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації», страховий стаж - враховувана при визначенні права на трудову пенсію сумарна тривалість періодів роботи і (або) іншої діяльності, протягом яких сплачувалися страхові внески до Пенсійного фонду російської федерації, а також інших періодів, які зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 Федерального Закону російської редерації від 17.12.2001 № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації» до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного Федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди роботи та (або) іншої діяльності, передбачені статтями 10 та 11 даного Федерального закону, до реєстрації громадянина у якості застрахованої особи у відповідності до Федерального закону «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджується документами, які видаються в установленому порядку роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами.

При підрахунку страхового стажу періоди роботи та (або) іншої діяльності, передбачені статтями 10 та 11 даного Федерального закону, після реєстрації громадянина в якості застрахованої особи у відповідності до Федерального закону «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджується на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку. (частинами 1, 2 статті 13 Федерального Закону російської федерації від 17.12.2001 № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації»).

Аналогічні за змістом положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення та порядку підтвердження страхового стажу містяться і у Федеральному Законі російської федерації від 28.12.2013 № 400-ФЗ «Про страхові пенсії» (статях 3, 11, 14).

Згідно підпункту 2 пункту 2.1 розділу 2 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого Міністерством юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

Отже, страховий стаж позивача за спірний період має бути підтверджений документами визначеними Порядком підтвердження наявного трудового стажу, відповідно до п. 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Судом встановлено, що в спірний період роботи з 21.05.2001 року по 03.08.2003 рік, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.08.1989 року, 21.05.2001 року позивачку прийнято на посаду швачкою 3 розряду швейного цеху державного тресту «Арктикуголь» Міністерства палива та енергетики рф, рудник «Баренцбург», та 03.08.2003 року звільнена у зв`язку з закінченням терміну договору (а.с.-27), про що у вказаній трудовій книжці наявні відповідні записи, з посиланнями на відповідні накази, з підписом відповідальної особи та з печаткою підприємства. На підтвердження вказаних обставин позивачкою надано копії довідок (а.с. 34-36) з яких вбачається, що дійсно позивачка у спірний період проживала та працювала на руднику «Баренцбург» треста «Арктикуголь» арх. Шпицберген (Норвегія) на посаді швачки 4 розряду з 21.05.2001 року по 22.04.2003 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 року Україна, як держава учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Отже, відповідачем неправомірно відмовлено у включені до страхового стажу періодів роботи позивача з 21.05.2001 року по 03.08.2003 рік, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.08.1989 року.

Стосовно неврахування відповідачем до страхового стажу позивачки періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки в свідоцтві про народження дитини відсутня відмітка про отримання паспорта, суд вважає необхідне зазначити наступне.

В законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, в частині 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (надалі також - Закон №1788-XII) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (пункт «ж» частини 3 статті 56 Закону №1788-XII).

Згідно із частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі також - Порядок № 637, в редакції станом на час спірних правовідносин).

Згідно пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У пункті 11 Порядку №637 зазначено про те, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі:

- свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть);

- документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є:

- виписка з трудової книжки;

- відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією;

- інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Пункт 11 вказаного Порядку №637 до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2010 року №233 «Про внесення змін до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачав, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або виписки із паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть), а також документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала (виписка із трудової книжки, довідка органів управління житловим фондом чи довідка сільської, селищної Ради народних депутатів).

Таким чином, до страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Так, до 01.01.2004 до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Також до трудового стажу до 01.01.2004 включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Починаючи з 01.01.2004, час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, зараховується до страхового стажу матері при умові, якщо особа доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку та при умові отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Так, позивачці не зараховано період догляду за дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ним 3-річного віку, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.11.2003, оскільки в свідоцтві про народження відсутня відмітка про отримання паспорта.

При цьому, судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії від 08.06.2023 позивачкою додавалось, окрім іншого, і свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_3 від 12.11.2003 (дитина ОСОБА_3 ). Доказів неправдивості або недостовірності відомостей, що зазначені у відповідному свідоцтві, матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1 від 16.05.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав паспорт 03.11.2021 року № НОМЕР_4 (а.с.-40).

Таким чином, надані позивачкою документи є достатніми для зарахування до її страхового стажу періоду догляду за дитиною, а доводи відповідача, суд вважає безпідставними.

Відповідачем не аргументовано необхідність подання свідоцтва про народження дитини з обов`язковим штампом про отримання паспорта з посиланням на відповідні вимоги законодавства. Відсутні і докази письмового повідомлення позивача про необхідність подання додаткових документів.

Проте, відповідно до пункту 11 Порядку №637 (чинного на момент виникнення спірних відносин), час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Позивачем до заяви про призначення пенсії було надано відповідне свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_3 від 12.11.2003.

Вказана інформація також підтверджується записами у трудовій книжці, вказаній період трудової діяльності відсутній.

Таким чином, зазначене свідчить, що після народження дитини ОСОБА_3 , до 31.12.2004 року, позивачка не працювала, та доглядала за дитиною. В подальшому, а саме з 01.01.2005 року згідно з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, остання отримувала допомогу по безробіттю в управлінні праці та соціального захисту населення Антрацитівської міської ради.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи зараховувати до загального трудового стажу позивача період догляду за дитиною до трьох років (до 31.12.2004 року) згідно із свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3 від 12.11.2003 до стажу, що надає право на призначення пенсії по інвалідності, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки норми чинного законодавства не містять обов`язку щодо наявності штампу про отримання паспорта на свідоцтві про народження.

Відтак, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в даному випадку період з 07.10.2003 року по 31.12.2004 рік має бути зараховано ОСОБА_1 до загального страхового стажу.

Зі спірного рішення пенсійного фонду вбачається, що останнім зараховано до страхового стажу позивача згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб всі періоди трудової діяльності, зокрема з 2005 року, тобто період з 24.08.1989 року по 01.07.1996 рік відповідачем зараховано не було, будь яких посилань на вказаних період спірне рішення не містить, крім того, будь яких заперечень щодо підстав не включення вказаного періоду до страхового стажу позивачки відповідачем надано не було.

Разом з чим, позивачка вважає, що не включення вищевказаного періоду до її страхового стажу є порушенням з боку відповідача права на пенсію передбаченого Конституцією.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем період навчання позивачки, а саме: з 24.08.1989 року по 01.07.1996 рік взагалі не досліджувався та відповідно при прийнятті спірного рішення не враховувався, доказів зворотного до суду органом пенсійного фонду надано не було.

Разом з тим, як вбачається з трудової книги позивачки, 24.08.1989 року вона була зарахована ученицею кравчинею верхнього одягу Антроцитового комбінату побутового обслуговування, 21.03.1990 року була переведена кравчинею верхнього одягу 3 розряду та 01.07.1996 року у зв`язку з реорганізацією КПО була переведена до товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес».

Як вже зазначалося судом вище згідно з приписами статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, статті 62 Закону № 1788-XII та пункту 1 Порядку № 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, позивач подав до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - трудову книжку.

Відповідач при прийнятті спірного рішення не врахував спірний період роботи до страхового стажу позивачки

Дослідивши копію трудової книжки (а.с.-25-26) позивачки суд встановив, що в ній вчинено записи № 1,2,3, який свідчить про прийняття 24.08.1989 року ученицею кравчинею верхнього одягу Антроцитового комбінату побутового обслуговування, 21.03.1990 року позивачку було переведено кравчинею верхнього одягу 3 розряду (наказ 41 від 21.03.1990 року) та 01.07.1996 року у зв`язку з реорганізацією КПО була переведена до товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес», вказана сторінка трудової книжки містить підпис відповідальної особи старшого інспектора відділу кадрів, а також печатку підприємства, а отже вказаний спірний період має бути зарахований пенсійним фондом до страхового стажу позивачки.

Суд зауважує, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі який надає позивачці право на призначення пенсії. Зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назву підприємства та період роботи з аналізу усіх граф трудової книжки. Під час розгляду справи не надано доказів того, що вказані записи в трудовій книжці позивача є сфальсифікованими або мають підробний характер.

Наведене вище у своїй сукупності є підставою для висновку про неправомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від №14 від 15.06.2023 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за по інвалідності.

При цьому, позивач в адміністративному позові просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно переглянути заяву позивачки від 08.06.2023 року врахувавши спірні періоди.

Оскільки в спірних правовідносинах права позивача порушені протиправним рішенням відповідача, яке судом скасовано, і відповідачем в даному випадку не було належно обраховано загальний страховий стаж позивача, який дає право на призначення пенсії по інвалідності, заява позивачки про призначення пенсії вважається не розглянутою по суті, а отже, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.06.2023 року про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням всіх доданих до неї документів, та прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню шляхом:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Житомирський області (ідентифікаційний код юридичної особи 13559341) від 15.06.2023р. за № 14 про відмову в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії по інвалідності згідно із ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на заяву, подану разом із додатком 08.06.2023 р.;

зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Житомирський області (ідентифікаційний код юридичної особи 13559341) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.06.2023р. про призначення пенсії по інвалідності згідно із ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням висновків суду.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вже зазначалося судом ухвалою суду від 12.09.2023 року позивачку звільнено від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Житомирський області (ідентифікаційний код юридичної особи 13559341) від 15.06.2023р. за № 14 про відмову в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії по інвалідності згідно із ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на заяву, подану разом із додатком 08.06.2023 р.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Житомирський області (ідентифікаційний код юридичної особи 13559341) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.06.2023р. про призначення пенсії по інвалідності згідно із ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням висновків суду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, вул. Ольжича, буд.7, м. Житомир, Житомирська область, 10003)

Суддя П.П. Марин