Справа № 520/9325/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 р. Справа № 520/9325/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Бартош Н.С. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 03.07.23 по справі № 520/9325/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі за текстом також відповідачі), у якому просив:

- визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 47 від 23.01.2023 та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 47 від 20.03.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та зарахуванні до страхового стажу трудової книжки НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 трудову книжку НОМЕР_1 , заповнену 07.02.1985, та призначити пенсію за віком з 14.01.2023.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 7 від 23.01.2023, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 47 від 20.03.2023, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його навчання у Харківському ветеринарному інституті ім. М.М. Борисенка з 20.06.1981 по 25.07.1986 (запис трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.02.1985 за №1 про те, що 20.06.1981 позивач прийнятий в члени колгоспу ім. Фрунзе з направленням на навчання до ХЗІ) та періоди його роботи, починаючи з 01.05.1997, в колгоспі ім. Шевченка та з 22.01.1998 в колгоспі "Хвиля революції", згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.02.1985.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 12.01.2023.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 2147 грн 20 коп. у відшкодування судових витрат солідарно з кожного з відповідачів по 1073 грн 60 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував обставини справи, зокрема щодо того, що на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком підтверджений стаж позивача складав 23 роки 9 днів при визначеному нормативно не менше 30 років.

За результатами апеляційного розгляду Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалися.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 16.01.2023 ОСОБА_1 вперше звернувся до Пенсійного фонду України через електронний кабінет із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення.

Вказану заяву від 16.01.2023 про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, за результатами розгляду якої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 7 від 23.01.2023 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки відсутній необхідний страховий стаж.

В обґрунтування відмови в рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки записи про періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 - записи про періоди роботи (з 20.06.1981) внесено до дати заповнення трудової книжки - 07.02.1985. Крім того, на титульній сторінці відсутня повна дата народження заявника. Періоди роботи в колгоспах необхідно підтвердити довідками про встановлений мінімум і кількість відпрацьованих вихододнів. Крім того, потребують уточнення періоди роботи з 01.05.1997 - відсутня інформація про звільнення та період роботи з 02.01.1998 - наявні виправлення в записах про період роботи. Разом з тим до страхового стажу не враховано період навчання згідно з дипломом серії НОМЕР_2 , оскільки відсутня дата вступу до навчального закладу. Додатково повідомлено про необхідність долучення сканкопії 6 - 7 сторінки паспорту після вклеювання фото в 45 років (а.с. 7).

14.03.2023 позивач вдруге звернувся до Пенсійного фонду України через електронний кабінет із аналогічною заявою про призначення пенсії за віком, яку за принципом екстериторіальності передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення № 47 від 20.03.2023 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю страхового стажу (а.с. 6).

Мотивація відмови є аналогічною рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 7 від 23.01.2023.

Не погоджуючись з рішеннями про відмову у призначенні пенсії за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відомості, зазначені в трудовій книжці позивача, підтверджують наявність в нього стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком, і відмова відповідача в призначенні позивачу пенсії є протиправною.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування "№ 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до п.п. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 за № 22-1 до заяви для призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою КМУ від 12.08.1993 за № 637.

За період роботи, починаючи з 01.01.2004, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління ПФУ від 18.06.2014 за № 10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 цього Положення.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України від 54.11.1991 за № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).

За приписами п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі також Інструкція № 58).

Згідно з пунктом 1.1. Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції № 58).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції № 58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції № 58).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 за № 162.

Інструкція № 162 чітко визначала коло осіб, які уповноважені вносити записи до трудової книжки. До таких осіб належить керівник підприємства або спеціально уповноважена ним особа. Позивачка як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування пенсійним органом страхового стажу і, як наслідок, для обмеження права позивачки на належне пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Як убачається з матеріалів справи, у спірних рішеннях Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 47 від 23.01.2023 та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 47 від 20.03.2023 зазначено, що до страхового стажу ОСОБА_1 не враховані періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки записи за періоди роботи з 20.06.1981 внесено до дати заповнення трудової книжки 07.02.1985. Крім того, на титульній сторінці відсутня повна дата народження ОСОБА_1 . Періоди роботи в колгоспах повинні були підтверджені довідками про встановлений мінімум і кількість відпрацьованих вихододнів. Крім того, потребували уточнення період роботи з 01.05.1997 року, оскільки була відсутня інформація про звільнення та період роботи з 02.01.1998 року виправлення в записах про зазначений період роботи. Також до страхового стажу не було враховано період навчання згідно диплому серії НОМЕР_2 , оскільки в ньому відсутня дата вступу в навчальний заклад. Аналогічні твердження відповідачів викладені у відзивах на позов, в апеляційній скарзі Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Так, ОСОБА_1 оформлено трудову книжку серії НОМЕР_1 від 07.02.1985 (а.с. 15 - 23).

Згідно із записами трудової книжки 20.06.1981 позивач прийнятий в члени колгоспу ім. Фрунзе з направленням на навчання до Харківського зооветеринарного інституту. 28.08.1986 позивач звільнений з членів колгоспу ім. Фрунзе. 01.09.1986 позивач прийнятий на роботу на посаду головного ветеринарного лікаря. 04.11.1986 звільнений у зв`язку з проходженням військової служби в Радянській Армії. 10.06.1988 позивач прийнятий в колгосп на посаду головного ветеринарного лікаря в колгоспу "Хвиля революції". 01.07.1996 звільнений з членів колгоспу "Хвиля революції" за власним бажанням. 01.05.1997 позивач прийнятий в члени колгоспу ім. Шевченка та на загальних зборах обраний на посаду голови КСП. 22.01.1998 прийнятий в члени колгоспу "Хвиля революції" та на загальних зборах обраний на посаду голови колгоспу. 01.03.2000 позивач призначений на посаду голови (російською) СООО АФ им. Т.Г. Шевченка, 30.11.2009 звільнений з посади. 01.12.2009 призначений на посаду директора (російською) СООО АФ им. Т.Г. Шевченка, де працював на момент звернення до суду.

При цьому запис №1, що 20.06.1981 позивач прийнятий в члени колгоспу ім. Фрунзе з направленням на навчання до Харківського зооветеринарного інституту (а.с. 17), є більш раннім, ніж дата оформлення трудової книжки (07.02.1985). Також на титульній сторінці трудової книжки відсутні дата та місяць народження позивача, в записі №8 міститься виправлення в даті "22.01.1998" (а.с. 21).

Разом з цим з системного аналізу наведених норм випливає, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що зазначені недоліки не можуть бути належною підставою для неврахування даних трудової книжки в цілому, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а та від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.

Колегія суддів звертає увагу, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Позивач як громадянин України, стаж якого підтверджений трудовою книжкою, що є основним документом, який підтверджує трудовий стаж, має право на відповідний соціальний захист з боку держави. При цьому держава в особі своїх органів не може відмовляти у виконанні своїх позитивних зобов`язань, в даному випадку у наданні соціального захисту, з формальних підстав.

Згідно з пп.2 п.6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за № 40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Таким чином законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Отже відповідачу слід врахувати, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачу надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Такі висновки узгоджуються з правою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження її страхового стажу, враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства, та звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідачами не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 березня 2018 у справі № 754/14898/15-а.

Окрім того, слід звернути увагу, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів, які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Однак матеріали справи не містять, а відповідачами в обґрунтування правомірності прийняття спірних рішень не надано до суду доказів самостійного звернення до архівних установ з метою отримання додаткових документів для підтвердження трудового стажу позивач.

Відтак суб`єктом владних повноважень, у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо записів у трудовій книжці позивачки на момент їх внесення, не вжито заходи з метою перевірки відповідних відомостей.

Натомість відповідачем покладено тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав виключно на позивача.

З урахуванням наведеного посилання пенсійних органів на недоліки трудової книжки не можуть бути підставою для відмови у врахуванні спірних періодів роботи позивача до страхового стажу при призначенні пенсії за віком.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання в Харківському ветеринарному інституті ім. М.М. Борисенка згідно із дипломом серії НОМЕР_2 , оскільки, як зазначено в спірних рішеннях, в дипломі відсутня дата вступу позивача до навчального закладу, колегія суддів зазначає таке.

За умовами частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом д частини 3 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту е статті 3 Закону України Про пенсійне забезпечення право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

На час навчання позивача у вказаний період (1979 - 1980) порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком регулювався Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій (далі - Порядок № 590).

Підпунктом і пункту 109 Порядку № 590 визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті і зараховуються в стаж при умові, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Військових сил СРСР.

Судовим розглядом установлено, що позивач отримав диплом серії НОМЕР_2 від 25.07.1986 про закінчення в 1986 році Харківського ветеринарного інституту ім. М.М. Борисенка за спеціальністю "ветеринарія" (реєстраційний номер №164) (а.с. 13).

Також в трудовій книжці міститься запис №1, що 20.06.1981 позивач прийнятий в члени колгоспу ім. Фрунзе з направленням на навчання до Харківського зооветеринарного інституту.

Тобто позивач вступив до вищого навчального закладу у 1981 році, що свідчить про необґрунтованість тверджень пенсійних органів щодо незарахування періоду навчання позивача (починаючи з 1981 по 1986 роки) з підстав відсутності в дипломі дати вступу до ВНЗу.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що період навчання позивача у вищому навчальному закладі (диплом серії НОМЕР_2 від 25.07.1986) підлягає зарахуванню до загального страхового стажу позивача.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що до страхового стажу ОСОБА_1 слід зарахувати періоди його навчання у Харківському ветеринарному інституті ім. М.М. Борисенка з 20.06.1981 по 25.07.1986 (запис трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.02.1985 №1 про те, що 20.06.1981 позивач прийнятий в члени колгоспу ім. Фрунзе з направленням на навчання до ХЗІ), а також періоди його роботи починаючи з 01.05.1997 в колгоспі ім. Шевченка та з 22.01.1998 в колгоспі "Хвиля революції", є обґрунтованим і законним.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 7 від 23.01.2023, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №205250.010047 від 20.03.2023, якими відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення, та їх скасування.

Зважаючи, що у призначенні пенсії позивачу пенсійними органами відмовлено з ідентичних підстав, зазначених в оскаржуваних рішеннях, першу заяву про призначення пенсії від 16.01.2023 розглядало Головне управління ПФУ в Чернівецькій області, пенсію позивачу не призначено, відповідно, не передано електронну пенсійну справу до ПФУ за місцем фактичного проживання позивача, тобто, до Головного управління ПФУ в Харківській області, для її виплати, доказів перебування позивача на обліку в територіальному органі ПФУ за місцем своєї реєстрації матеріали справи не містять, суд першої інстанції правомірно зобов`язав Головне управління ПФУ в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його навчання у Харківському ветеринарному інституті ім. М.М. Борисенка з 20.06.1981 по 25.07.1986 (запис трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.02.1985 №1 про те, що 20.06.1981 позивач прийнятий в члени колгоспу ім. Фрунзе з направленням на навчання до ХЗІ), а також періоди його роботи починаючи з 01.05.1997 в колгоспі ім. Шевченка та з 22.01.1998 в колгоспі "Хвиля революції" згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.02.1985 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 12.01.2023.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 по справі № 520/9325/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді Н.С. Бартош О.В. Присяжнюк