Справа № 480/2076/21
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 р. Справа № 480/2076/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бартош Н.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.09.2023, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, м.Суми, повний текст складено 25.09.23 по справі № 480/2076/21

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення шкоди

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якій просила: визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка полягає у невжитті заходів із організації виплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування за вкладом в розмірі 200000,00 грн.; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 200000,00 грн. завданої майнової шкоди, спричиненої даною протиправною бездіяльністю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невжиття заходів з організації виплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування за вкладом в розмірі 200000,00 грн. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 200000,00 (двісті тисяч) гривень суми відшкодування банківського вкладу у ПАТ «КБ «Хрещатик» по договору відступлення права вимоги №1 від 01.04.2016 до договору банківського вкладу №1530-644571 від 09.12.2015 «Різдвяний сніг». Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судові витрати в сумі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Представником позивача подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення судових витрат.

Додатковим рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 300 грн. (триста) 00 коп. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб сплачений згідно з квитанцією від 24.03.2021р. №28962 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. за подання позову, сплачений згідно з квитанцією від 16.10.2021р. №48077 судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги, сплачений згідно з квитанцією від 12.07.2022р. №1366-0016-8646-9224 судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги. У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 року в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення з відповідача на користь позивачки 32500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та прийняти нове рішення про задоволення заяви у повному обсязі.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 року та відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачкою не надано суду відповідного документа, що свідчить про оплату витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, внаслідок чого останнє є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат па правничу допомогу. Зазначає, що відповідно до ст.20 Закону №4452-VІ кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для передбачених цим Законом цілей.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Оскільки рішення по суті позовних вимог та оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копії апеляційних скарг, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронних листів.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додаткове рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву позивачки про ухвалення додаткового судового рішення у справі, суд першої інстанції, враховуючи неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, обсягом виконаних робіт, ціною позову, часом, необхідним для виконання відповідних робіт, а також зважаючи на те, що рішенням від 27.07.2023 року на користь позивачки вже були стягнуті з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн., дійшов висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 300,00 грн, та, як наслідок, ухвалення у зв`язку з цим додаткового рішення у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви позивачки про ухвалення додаткового судового рішення у справі, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Згідно з п.п. 1, 2 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Згідно з п.п. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на матеріали справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачкою та її представником подано до суду копію договору про надання правової допомоги від 11.07.2022 року б/н, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе доручення з надання клієнту правової допомоги на умовах, передбачених цим договором. Адвокатом надаються такі види правової допомоги: надання консультацій та роз`яснень з юридичних питань, усних і письмових довідок щодо законодавства; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів клієнта в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, організаціях будь-якої форми власності перед фізичними та юридичними особами.

Пунктом 1 угоди від 09.01.2023 року до договору про надання правової допомоги від 11.07.2022 року визначено, що сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 4.2. статті 4 Договору, виклавши його в такій редакції: «Вартість наданої Адвокатом правової допомоги у межах даного Договору становить 4900,00 гривень за кожну годину роботи Адвоката, а починаючи з 01.05.2023 - 6500,00 гривень за кожну годину роботи Адвоката. Остаточна вартість Договором правової допомоги визначається Сторонами в Акті наданих послуг, який підписується Сторонами даного Договору і є невід`ємною його частиною».

Також, до суду подано копію акту приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2023 року, пунктом 1 якого визначено, що сторони погоджують те, що Адвокатом надано Клієнту правові послуги (допомогу) з питання, яке стосується або пов`язано з відстоюванням інтересів останнього у справі №480/076/21 в суді першої інстанції (надалі - захист позиції Клієнта), а саме:

- розроблення, структуризація та складання процесуальних документів у справі №480/2076/21: заперечень від 25.05.2023 року, заяви від 31.07.2023 року, оформлення документальних матеріалів додатків заяви від 31.07.2023 року (без врахування часу для подання цих документів на підпис Клієнту), - дії у формі окремої позасудової процедури загальною тривалістю 3 години.

- надання Клієнту правових консультацій з питань розподілу судових витрат за результатами розгляду справи №480/2076/21 в суді першої інстанції з огляду на правозастосовчу практику на прикладі постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 та додаткової постанови у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанови від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18,/постанови від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18, постанови від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18, - дії у формі окремої позасудової процедури загальною тривалістю 2 години.

Згідно з пунктом 2 акту підписанням даного Акту Сторони погоджують, що загальна тривалість часу, протягом якого здійснювалася: правова допомога Клієнту у формі надання послуг становить 3 години.

Пунктом 3 акту передбачено, що вартість 1 години роботи Адвоката Сторони визначили в сумі 6500,00 грн., відповідно до п.4.2. Договору.

Розрахунок вартості наданих Адвокатом послуг здійснено наступним чином: 5 год. х 6500,00 грн. = 32500,00 грн. (п.4 акту).

Грошові кошти в сумі 32500,00 грн. повинні бути сплачені Клієнтом на користь Адвоката протягом 80-ти днів після прийняття судом першої інстанції рішення за результатами розгляду справи №480/2076/21 (п.5 акту).

Колегія суддів звертає увагу, що приписами ч.ч. 5-7 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 09.03.2021 року у справі №200/10535/19-а, від 05.08.2020 року у справі №640/15803/19.

У запереченнях на подану заяву від 18.09.2023 року відповідач, заперечуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, посилається на те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Судом першої інстанції враховано подані відповідачем заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу та зазначено, що сума витрат є неспівмірною зі складністю справи, ціною позову та послугами, наданими адвокатом, оскільки справа не є складною, розглянута у письмовому провадженні без участі сторін, судова практика є сталою і обґрунтування позовних вимог складаються із посилань на практику судів у аналогічних справах. Також вказано, що судом у рішенні від 27.07.2023 року на користь позивачки вже були стягнуті з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

На думку колегії суддів, заявлений розмір витрат на написання позовної заяви та відповіді на відзив не є співмірним із складністю справи, оскільки дана справа є справою незначної складності та підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачкою як витрати на правову допомогу.

З урахуванням того, що предмет спору у цій справі не є складним, спірні правовідносини не потребують складних правових досліджень, вивчення обсягу фактичних даних, складність складених процесуальних документів не є значним, тому колегія суддів, виходячи з принципу пропорційності, вважає, що сума, яка заявлена до стягнення на оплату витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, є неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих послуг адвокатом.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що позивачкою заявлялись вимоги про стягнення на її користь витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, у розмірі 19500,00 грн., та рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 року стягнуто на користь позивачки з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судові витрати у розмірі 6000,00 грн.

В акті приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2023 року зазначені такі послуги, додатково надані відповідачем: складання заперечень від 25.05.2023 року, заяви від 31.07.2023 року, оформлення документальних матеріалів додатків заяви від 31.07.2023 року та надання клієнту правових консультацій з питань розподілу судових витрат за результатами розгляду справи в суді першої інстанції. Розрахунок вартості наданих адвокатом послуг здійснено наступним чином: 5 год. х 6500,00 грн. = 32500,00 грн.

Колегія суддів зауважує, що підготовка заперечень на клопотання відповідача про закриття провадження у справі, викладених на півсторінки, на думку суду, не вимагає значного часу та більших зусиль, ніж будь-яка інша заява, що подана в процесі розгляду справи.

Щодо послуг по складанню заяв про розподіл витрат на правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення про стягнення таких витрат, суд зазначає, що ці послуги не є складовими витрат на професійну правничу допомогу, оскільки безпосередньо не стосуються предмета спору.

Дослідивши подані позивачкою докази, колегія суддів вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката з професійної правничої допомоги у розмірі 32500,00 грн., понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції, є суттєво завищеним та таким, що не є співмірним із складністю справи з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки підготовка до написання тексту заперечень від 25.05.2023 року не потребувала настільки значного часу для надання адвокатом послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачці у співвідношенні до визначеної вартості послуг адвоката, а суми, які заявлені до відшкодування позивачці за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги не є належним чином обґрунтовані на предмет їх розміру.

Переглядаючи висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та співмірність понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 300,00 грн., що підтверджується належними доказами, а тому такі витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Зі змісту апеляційної скарги відповідача не вбачається, у чому саме проявляється неспівмірність витрат позивачки на професійну правничу допомогу в задоволеному судом першої інстанції розмірі, та не вказано на конкретні підстави для зменшення витрат позивачки на професійну правничу допомогу.

При цьому, посилання відповідача на відсутність доказів понесених позивачкою витрат, колегія суддів вважає необґрунтованими, з урахуванням положень ч.7 ст.139 КАС України, оскільки відповідно до п.5 акту приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2023 року, грошові кошти повинні бути сплачені клієнтом на користь адвоката протягом 80-ти днів після прийняття судом першої інстанції рішення за результатами розгляду справи.

У суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що положення наведеного вище акту, є такими, що суперечать чинному законодавству України. Окрім того, відсутні підстави вважати, що договірні зобов`язання між сторонами не будуть виконані.

Разом з тим, чинним законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Таким чином, доводи апеляційних скарг позивачки та відповідача спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Доводів щодо незгоди з висновками суду першої інстанції в частині стягнення витрат за сплачений позивачкою судовий збір, апеляційні скарги не містять.

Таким чином, розглянувши додаткове рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг позивачки та відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про стягнення судових витрат.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційних скаргах також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо заявлених позивачкою вимог про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою в загальній сумі 45 500,00 грн., понесених в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 акту приймання-передачі наданих послуг від 20.12.2023 року до договору про надання правової допомоги від 11.07.2022 року, сторони погоджують те, що Адвокатом надано Клієнту правові послуги (допомогу) з питання оскарження в апеляційному порядку додаткового рішення суду першої інстанції по справі, а саме:

- надання Клієнту під час його особистого прийому правових консультацій для формування правової позиції щодо захисту інтересів Клієнта, - дії у формі окремої позасудової процедури загальною тривалістю 2 години;

- розроблення, структуризація та складання процесуальних документів по справі: апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції від 25.09.2023 року; заяви від 17.11.2023 року; заяви від 20.12.2023 року; оформлення документальних матеріалів додатку до заяви від 20.12.2023 року (без врахування часу на подання цих документів на підпис клієнту), - дії у формі окремої позасудової процедури загальною тривалістю 5 годин.

Згідно з пунктом 2 акту підписанням даного Акту сторони погоджують, що загальна тривалість часу, протягом якого здійснювалася: правова допомога Клієнту у формі надання послуг становить 7 години.

Пунктом 3 акту передбачено, що вартість 1 години роботи Адвоката сторони визначили в сумі 6500,00 грн., відповідно до п.4.2. Договору.

Розрахунок вартості наданих Адвокатом послуг здійснено наступним чином: 7 год. х 6500,00 грн. = 45500,00 грн. (п.4 акту).

Грошові кошти в сумі 45500,00 грн. повинні бути сплачені Клієнтом на користь Адвоката протягом 80-ти днів після прийняття судом першої інстанції рішення за результатами розгляду справи №480/2076/21 (п.5 акту).

Проаналізувавши надані позивачкою документи у системному взаємозв`язку із матеріалами справи, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що подана позивачкою до суду апеляційна скарга на додаткове рішення, яка в результаті апеляційного розгляду справи не підлягає задоволенню, складається з одного аркуша, а сам текст скарги займає менш, ніж пів сторінки. При цьому, в апеляційній скарзі відсутні будь-які обґрунтування підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що складання заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу не є послугою, яка в розумінні процесуального законодавства входить до складу витрат на правничу допомогу, зазначена послуга не стосується безпосередньо предмету розгляду у цій справі.

Також, складання заяви від 17.11.2023 року про поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою не стосується безпосередньо предмету розгляду у цій справі та є способом усунення допущених позивачкою недоліків поданої апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга позивачки та заяви від 17.11.2023 року та 20.12.2023 року підписані особисто ОСОБА_1 , тоді як дані про її представника адвоката в зазначених документах взагалі відсутні.

Разом з тим, до заяви позивачки про стягнення судових витрат на правову допомогу не було долучено доказів, які б свідчили, що адвокатом було надано правові консультації та не обґрунтовано необхідність надання таких консультацій, як це вказано в самому акті, не надано доказів, які, як зазначено в акті, адвокатом було зібрано та надано їм правову оцінку, в т.ч. не надана оцінка таким доказам у самій заяві.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивачки витрат на правничу допомогу, оскільки нею не доведено належними та допустимими доказами надання правничої допомоги у обсязі, обумовленому в акті приймання-передачі послуг, як і не доведено реальності надання такої допомоги.

Зазначені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах, висловленою у постанові від 14.07.2022 року у справі №810/3213/16.

З огляду на результати розгляду цієї справи та вищенаведені висновки суду, заява позивачки про стягнення судових витрат за правову допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції в розмірі 45500,00 грн., не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 по справі № 480/2076/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк Н.С. Бартош