Справа № 380/23509/23
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2023 рокусправа № 380/23509/23
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 02.08.2023 № 99, яким відмовлено судді у відставці ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити судді у відставці ОСОБА_1 перерахунок та виплату (враховуючи фактично виплачені суми) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 19 лютого 2020 року в розмірі 66 % (шістдесяти шести відсотків) суддівської винагороди згідно із Довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 452 від 05.03.2020, виданою Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Львівській області, з урахуванням календарного періоду проходження строкової військової служби (Служби в Збройних силах СРСР) з 17.10.1985 року по 19.11.1987 року, половини строку навчання на денній формі навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка з 15.07.1988 року по 30.06.1993 року та 03 (трьох) років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено йому у зарахуванні до стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді також період з 28.10.1983 по 07.03.1984 (04 місяці 11 дні) - строкова військова служба, з 17.10.1985 року по 19.11.1987 року - періоду проходження строкової військової служби (Служби в Збройних силах СРСР), з 15.07.1988 року по 30.06.1993 року - навчання в Львівському національному університеті імені Івана Франка та 03 (трьох) років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Позивач зазначає, що відповідач повинен був обчислювати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 66% від суддівської винагороди.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. Зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку з 01.09.2016, як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів проходження строкової військової служби, військової служби, навчання у вищому навчальному закладі та три роки професійної діяльності, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді чинним законодавством не передбачено. Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислено та виплачується з врахуванням норм чинного законодавства та наявних документів пенсійної справи. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Також вказав, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, оскільки позивачем заявлено вимогу щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 19 лютого 2020 року.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій наводить спростування доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області рішенням від 02.08.2023 № 99 повідомило позивача про відсутність підстав для перерахунку ячного довічного грошового утримання судді у відставці. З цим позовом до суду позивач звернувся 09.10.2023 сформувавши такий через Електронний суд, тобто в межах шестимісячного строку, який обраховується з 03.08.2023. Відтак суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою судді від 10.10.2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 01.09.2016.

Постановою Верховної Ради України від 05.07.216 № 1434-VІІІ ОСОБА_1 звільнено з посади судді Сокальського районного суду Львівської області у відставку відповідно до п. 9 частини 5 статті 126 Конституції України - подання суддею заяви про відставку.

Головою Сокальського районного суду Львівської області 31.08.2016 видано наказ № 65/к про відрахування зі штату Сокальського районного суду Львівської області судді ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , Сокальського районного суду Львівської області від 01.09.2016 року № 0219/2/2016, загальний стаж судді становить 25 років 01 місяць 24 дні, з яких:

- служба в Збройних силах СРСР з 17.10.1985 року по 19.11.1987 року, що становить 2 роки 01 місяць 03 дні;

- навчанні на денній формі навчання Львівського національного університету імені Івана Франка (1/2 частина навчання) з 15.07.1998 року по 30.06.1993 рік, що становить 02 роки 05 місяців 23 дні;

- суддя Городоцького районного суду Львівської області з 01.02.1996 року по 04.01.2002 року, що становить 05 років 11 місяців 04 дні;

- суддя, голова суду Дубровицького районного суду Рівненської області з 08.01.2002 року по 18.07.2007 року, що становить 05 років 06 місяців 11 днів;

- суддя, голова Сокальського районного суду Львівської області з 19.07.2007 року по 31.08.2016 року, що становить 09 років 01 місяць 13 днів;

Згідно з військовим квитком НОМЕР_1 , ОСОБА_1 проходив військову службу з 17.10.1985 по 17.11.1987 на посадах рядового та сержантського складу.

Відповідно до Архівної довідки Львівського національного університету імені Івана Франка від 16.09.2016 №605-А ОСОБА_1 був зарахований студентом І курсу юридичного факультету денної форми навчання на підставі Наказу ректора №417 від 15.07.1988. Завершив навчання на юридичному факультеті денної форми навчання та отримав диплом з присвоєнням відповідної до профілю кваліфікації «юрист» на підставі Наказу ректора №481 від 30.06.1993.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 02.10.2017 у справі №454/999/17, залишеним без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2018 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Сокальського об`єднаного управління ПФУ Львівської області щодо не проведення ОСОБА_1 , судді у відставці, перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. Зобов`язано Сокольське об`єднане управління ПФУ Львівської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на відставку, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу та календарний період проходження строкової військової служби. Зобов`язано Сокальське об`єднане управління ПФУ Львівської області здійснити ОСОБА_1 , судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 19 жовтня 2016 року у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді: з суми 21750 грн. за період жовтень-листопад; з суми 24000 грн. починаючи з 01.12.2016 р., без обмежень граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум. У решті вимог відмовлено.

У зв`язку з визнанням положень пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року № 1402-VIII неконституційними, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Львівській області ОСОБА_1 видано Довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 452 від 05.03.2020 року.

Відповідно до довідки № 452 від 05.03.2020 року станом на 18 лютого 2020 року суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 94 590, 00 грн., у тому числі: 1. Посадовий оклад 63 060, 00 грн., 2. Доплата за вислугу років (50 %) 31 530, 00 грн. Довідка видана на підставі п. 4 ст. 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

27.07.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у якій просив під час здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з нормами Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII зарахувати до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання, крім стажу на посадах судді, календарний період проходження строкової військової служби (Служби в Збройних силах СРСР) з 17.10.1985 року по 19.11.1987 року, половину строку навчання на денній формі навчання у Львівському державному університеті імені Івана Франка з 15.07.1988 року по 30.06.1993 року та 03 (три) роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, визначивши сукупний стаж роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 28 років 01 місяць 24 дні, а також, здійснити перерахунок та виплату мого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до норм Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII в розмірі 66 % (шістдесяти шести відсотків) суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.

Листом Відділу обслуговування громадян № 8 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04.09.2023 року за вих. № 1300-5211-8/127562 позивачу скеровано рішення про відмову в перерахунку пенсії відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 02.08.2023 № 99 та відповідь від 11.08.2023 № 1300-5202-8/117412.

У рішенні про відмову в перерахунку пенсії відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 02.08.2023 № 99 вказано, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці з 18.02.2020 чинним законодавством не передбачено. Таким чином, відсутні підстави для проведення перерахунку.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11.08.2023 № 1300-5202-8/117412 повідомлено, що відповідно до постанови Червоноградського міського суду Львівської області у справі № 454/999/17 від 02.10.2017 враховано до стажу роботи судді половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу та календарний період проходження строкової військової служб

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся із цим позовом до суду.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених цією статтею.

Однією з підстав звільнення судді відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Згідно із ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Статус судді у відставці регулюється нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII). Щомісячне довічне грошове утримання, як зазначено у ч. 3 ст. 142 Закону 1402-VIII, виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, для того аби визначити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідним є з`ясування його стажу роботи на посаді судді.

Згідно зі статтею 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідач стверджує, що виключно зазначена у статті 137 Закону № 1402-VIII робота може бути зарахована до стажу роботи на посаді судді, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Проте, суд критично оцінює такі доводи Пенсійного органу та з цього приводу зазначає наступне.

Абзацом 4 п. 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено. До набрання чинності Законом № 1402-VIII питання обчислення стажу роботи на посаді судді було врегульоване Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції чинній до 28 березня 2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що позивач вперше був призначений на посаду судді Городоцького районного суду Львівської області 01.02.1996.

До набрання чинності Законом № 1402-VIII та Законом № 2453-VI правовідносини щодо порядку обчислення стажу роботи на посаді судді регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ ).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно із абзацом 2 ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Позивач вважає, що до його стажу роботи на посаді судді відповідач протиправно не зарахував період проходження строкової військової служби, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, та 03 роки стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Оцінюючи правомірність поведінки Пенсійного органу в цій частині суд враховує, що згідно із частиною першою ст. 25 Конституційного Договору від 08.06.1995 № 1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28.06.1996 року).

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно зі ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального заходу суддів» від 10.07.1995 № 584/95 (далі - Указ Президента України № 584/95) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п. 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» від 03.09.2005 № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Верховний Суд у постановах від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17, від 13.11.2019 у справі № 521/2593/17, від 05.12.2019 у справі № 592/2737/17, від 13.02.2020 у справі № 592/5433/17, від 24.03.2020 у справі № 559/512/17, від 29.04.2020 у справі № 426/12415/16-а та від 15.11.2021 у справі № 580/6051/20 дійшов висновку, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Також у постановах від 20.04.2021 у справі № 344/5707/19 та від 14.05.2021 у справі № 592/3354/17 Верховний Суд зробив висновок про необхідність зарахування половини строку навчання у вищому юридичному учбовому закладі на денній формі навчання до стажу, який враховується для набуття права на відставку і при обчисленні розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Згідно з військовим квитком НОМЕР_1 , ОСОБА_1 проходив військову службу з 17.10.1985 по 17.11.1987 на посадах рядового та сержантського складу.

Відповідно до Архівної довідки Львівського національного університету імені Івана Франка від 16.09.2016 №605-А ОСОБА_1 був зарахований студентом І курсу юридичного факультету денної форми навчання на підставі Наказу ректора №417 від 15.07.1988. Завершив навчання на юридичному факультеті денної форми навчання та отримав диплом з присвоєнням відповідної до профілю кваліфікації «юрист» на підставі Наказу ректора №481 від 30.06.1993.

Таким чином, суд висновує, що відповідач протиправно не зарахував до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 половини періоду його навчання у вищому навчальному закладі, що складає 02 роки 05 місяців 23 дні та період проходження строкової військової служби, що складає 02 роки 01 місяць 03 дні.

Оцінюючи доводи позивача щодо наявності підстав для зарахування до його стажу роботи на посаді судді трьох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, суд зазначає таке.

Законом України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» статтю 137 Закону № 1402-VIІІ доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 2862-ХІІ (у редакції чинній на момент призначення позивача на посаду судді вперше) право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18 висловила правовий висновок, за яким ч. 2 ст. 137 Закону № 2862-XII потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Отже, чинними на момент обрання та звільнення позивача у відставку нормами законодавства було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посадах, які передували призначенню позивача на посаду судді.

Записами трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 підтверджується, що позивач: 01.08.1993 прийнятий на посаду стажиста Личаківського районного суду м. Львова; 01.12.1995 переведений стажистом Городоцького районного суду Львівської області.

Таким чином, період роботи позивача на посаді на посаді стажиста Личаківського районного суду м. Львова та стажиста Городоцького районного суду Львівської області відповідно до ч. 2 статті 137 Закону № 1402-VIII повинен був бути зарахований до стажу роботи на посаді судді як досвід роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Разом з тим, оцінюючи доводи позивача про необхідність зарахування 03 (трьох) років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, суд зазначає, що частина 1 ст. 7 Закону України «Про статус суддів» 2862-ХІІ, яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді, передбачала, що суддею міг бути громадянин України, який має стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Таким чином, суд вважає не обґрунтованими доводи позивача про зарахування 03 (трьох) років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач як Пенсійний орган, що вирішував питання про призначення та виплату ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ч. 2 статті 137 Закону № 1402-VIII, ч. 1 ст. 7 Закону № 2862-ХІІ зобов`язаний був зарахувати до стажу роботи на посаді судді період його професійної діяльності на посаді стажиста Личаківського районного суду м. Львова та стажиста Городоцького районного суду Львівської області у розмірі 2 років професійної діяльності.

Зважаючи на це, суд дійшов висновує, що поведінка відповідача щодо не зарахування зазначених вище спірних періодів до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та обчислення щомісячного довічного грошового утримання є протиправною, такою що не відповідає встановленим у ст. 2 КАС України принципам.

Таким чином, з урахуванням наведеного, до стажу роботи ОСОБА_1 як судді, що дає йому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, підлягають зарахуванню: період проходження строкової військової служби з 17.10.1985 по 19.11.1987 2 роки 01 місяць 03 дні; половина строку навчання в Львівському державному університеті ім. Івана Франка з 15.07.1988 по 30.06.1993 02 роки 05 днів 23 дні; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) в галузі права, необхідний для призначення на посаду судді - 2 роки.

Отже, загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 27 років 01 місяць 24 дні.

Відповідно до ч.3 ст.142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, оскільки суд виснував, що стаж на посаді суду позивача становить 27 років 01 місяць 24 дні, отже щомісячне грошове утримання позивача повинне складати 64 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовну заяву належить задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Раневичом О.Ю. на підставі договору про надання правничої допомоги № 27 від 27.09.2023 (далі - договір) та ордеру серії ВС № 1233567 від 05.10.2023.

Відповідно до п. 3.1 договору професійна правнича допомога, передбачена предметом цього договору, оплачується клієнтом виконавцю у розмірі 10000 грн.

Відповідно до акта надання професійної правничої допомоги №01/11 від 02.11.2023 розмір гонорару адвоката становить 10000,00 грн (підготовка та подання адміністративного позову в інтересах Клієнта, в тому числі, первинна консультація Клієнта та ознайомлення з його документами, підготовка в інтересах Клієнта заяви в органи Пенсійного фонду України, подання адвокатського запиту, витребування копії пенсійної справи Клієнта та її опрацювання, збір доказів, - 5 000 грн.; підготовка та подання відповіді па відзив в інтересах Клієнта, в тому числі, повторна консультація Клієнта, судовий супровід адміністративної справи Клієнта - 5 000 грн.).

Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові 21.01.2021 №280/2635/20, згідно з яким КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначені норми (статті 134, 139) введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Дослідивши вказані вище письмові докази суд вважає за необхідне зменшити розмір стягуваних судових витрат.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд висновує, що вказана справа не відноситься до категорії складних, розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, адвокатом участь в судових засіданнях не приймалася. Вивчення законодавчої бази та формування правової позиції не потребували багато часу.

Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відтак, суд дійшов висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розмір витрат на правничу допомогу належить зменшити до 3000,00 грн.

Щодо решти витрат на професійну правничу допомогу, то їх повинен понести позивач.

За правилами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду з цим позовом.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-263 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області (адреса: вул.С.Бандери, 43,м.Суми,Сумська область,40000), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 02.08.2023 № 99, яким відмовлено судді у відставці ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити судді у відставці ОСОБА_1 перерахунок та виплату (враховуючи фактично виплачені суми) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 19 лютого 2020 року в розмірі 64 % (шістдесят чотири) суддівської винагороди згідно із Довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 452 від 05.03.2020, виданою Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Львівській області, з урахуванням календарного періоду проходження строкової військової служби (Служби в Збройних силах СРСР) з 17.10.1985 року по 19.11.1987 року, половини строку навчання на денній формі навчання у Львівському державному університеті імені Івана Франка з 15.07.1988 року по 30.06.1993 року та 02 (двох) років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

В решті вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області 3000 (три тисячі) гривень 00 коп. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

У стягненні 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГрень Наталія Михайлівна