Справа № 480/4435/22
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 р. Справа № 480/4435/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2022, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 12.10.22 по справі № 480/4435/22

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

третя особа: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач, МВС України), третя особа - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (далі - третя особа, УМВС України в Сумській обл.), в якій просив:

- визнати протиправною відмову відповідача в затвердженні Висновку б/н від 10.06.2022 про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи з 04.06.2020 внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ згідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 (далі Порядок №850);

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи з 04.06.2020 внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та затвердити відповідний висновок про призначення одноразової грошової допомоги згідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою КМУ від 21.10.2015 №850.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що за змістом п. 15 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію».

Вважає, що Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені п.4 Порядку №850

Зазначив, що зазначена норма не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності, так само цей пункт Порядку не містить застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку працездатності.

Крім цього вважає, що правозастосовна практика щодо питань, які є предметом позову має базуватися на первинній правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 13.02.2018 у праві №808/1866/16.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування зазначив, що до відносин, які виникли у цій справі слід застосовувати строк, обмежений положеннями п. 4 Порядку №850 двома роками, який обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Вважає, що оскільки після первинного огляду МСЕК (2002 рік) до повторного огляду МСЕК (2020 рік) пройшло більше 2 років (18 років), тому правових підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови №850 від 21.10.2015 немає.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що українські суди при розгляді справ зобов`язані застосовувати в якості джерел права як ратифіковані державою Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, так і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). Вважає, що правозастосовна практика щодо питань, які є предметом апеляційної скарги, має базуватися на первинній правовій позиції Верховного Суду, зафіксованій у постановах від 13.02.2018 у справі 808/1866/16, 18.10.2018 у справі 369/13187/17, від 01.08.2018 у справі №750/5060/17, що вже сформувалася на момент прийняття Порядку №850.

Звернув увагу, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захист прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Третя особа правом на подання відзиву не скористалась.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ.

27.06.2000 свідоцтвом про хворобу ВЛК УМВС України в Сумській області № 207 встановлено у ОСОБА_1 1 наявність захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 12).

04.06.2020 згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ №756536 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 13).

04.06.2020 позивачу видано довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серія 10ААА №121837 та встановлено 65% втрати працездатності, причина втрати працездатності - захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС (а.с. 14).

10.06.2020 згідно довідки НАСК «Оранта» №1890-02-05/361, по державному обов`язковому особистому страхуванню позивачу 31.05.2002 була проведена виплата страхової суми у розмірі 1380 у зв`язку з втратою працездатності 30%.

16.09.2020 на звернення позивача з приводу виплати одноразової грошової допомоги, УМВС України в Сумській обл. листом №33/М-23лк повідомлено, що після перевірки наданих копій документів з`ясовано, що при первинному огляді МСЕК у 2002 році заявнику було встановлено 30% втрати працездатності. Під час повторного огляду МСЕК 04.06.2020 встановлено ІІ групу інвалідності та відповідний відсоток (65%) втрати працездатності. Таким чином, з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, що перевищує передбачений Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених Порядоком №850, дворічний термін, а тому на чергове встановлення та виплату одноразової грошової допомоги немає підстав (а.с. 17).

07.10.2020 позивач звернувся до МВС України із заявою про виплату одноразової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС (а.с. 18).

10.11.2020 листом №М- 21040/15 відповідачем надано відповідь, що матеріали про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності від Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській обл. до МВС України станом на 09.11.2020 не надходили (а.с. 19).

23.02.2021 на повторне звернення позивача листом №33/М-41лк УМВС України в Сумській обл. повідомило, що з МВС України надійшли матеріали на ім`я ОСОБА_1 без затвердження висновку щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що обласною МСЕК не виконані належно оформлені медичні документи, а саме не заповнено п.6 (дата страхового випадку) у довідці про результати визначення втрати профпрацездатності у відсотках, а також не дотримано вимоги п.4 Порядку №850 (а.с. 21).

12.07.2021 рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі №480/3524/21 позов ОСОБА_1 до МВС України, третя особа - УМВС в Сумській обл. про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність МВС України щодо розгляду поданих позивачем та направлених Ліквідаційною комісією УМВС України в Сумській обл. матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Порядком №850; зобов`язано МВС України розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 07.10.2020 з доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до положень пунктів 9, 14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Порядком №850; задоволенні інших вимог відмовлено.

10.06.2022 згідно висновку, на виконання вищезазначеного рішення суду МВС України повторно розглянуло матеріали відносно призначення одноразової грошової допомоги позивачу та за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги прийнято рішення про відмову в нарахуванні одноразової грошової допомоги (а.с. 28).

Не погодившись з рішенням про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII Про міліцію (далі - Закон №565-XII, чинний на момент проходження служби в органах внутрішніх справ), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно вимог ст. 23 Закону №565-XII, постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850).

02.07.2015 прийнято Закон України Про Національну поліцію (далі - Закон №580-VIII), згідно з п. 15 Прикінцевих та перехідних положень якого, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України Про міліцію, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України Про Національну поліцію.

Відповідно до п. 2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пп. 2 п. 3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Перелік документів, які необхідно подати працівнику міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, визначений у пункті 7 вказаного Порядку.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Відповідно до п. 9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з п. 10 Порядку №850, грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС України рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС України.

Тобто, на час виникнення спірних відносин за позивачем, як колишнім працівником органів внутрішніх справ, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, право на отримання одноразової грошової допомоги зберігалось згідно з п. 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII.

При цьому, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції щодо процедури, умов, розмірів, а також строків, визначає Порядок №850.

Відповідно до п. 4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Колегія суддів зазначає, що за своєю суттю одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, гарантованою державою у зв`язку із, зокрема, встановленням інвалідності працівникові міліції, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Право на отримання грошової допомоги та право отримання допомоги в більшому розмірі (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) у зв`язку із виникненням обставин, з якими законодавець пов`язує збільшення її розміру, є різними правовими поняттями.

Отже, процедура перегляду розміру вже призначеної та виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною обставин, наданням нових документів, передбачає виплату лише різниці між виплаченою та нарахованою сумою у зв`язку із встановленням згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності під час повторного огляду.

Визначення у такій процедурі строків є важливим для правового регулювання таких відносин, оскільки за загальним правилом суб`єктивні права та юридичні обов`язки їхніх учасників виникають, розвиваються та припиняються у певний час. Строки дисциплінують учасників правових зв`язків, забезпечують чіткість і визначеність у правах та обов`язках суб`єктів.

Крім того, положеннями ст. 23 Закону №565-XII, які втратили чинність з набранням чинності Законом №580-VII не було передбачено права працівника органів внутрішніх справ на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку із підвищенням групи чи визначенням іншої причини інвалідності або збільшенням відсотку втрати працездатності під час повторного огляду МСЕК.

Вказаний механізм визначений лише Порядком №850, п. 4 якого визначає умови, коли здійснюється виплата допомоги та передбачає дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.

Враховуючи, що положення Закону №565-XII втратили чинність, а за колишніми працівниками міліції збереглося лише право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, зокрема у зв`язку із встановленням інвалідності за певних обставин, яке може бути реалізовано через механізм, визначений Порядком № 850, відтак до відносин, які виникли у цій справі слід застосувати строк, обмежений положеннями п. 4 вказаного Порядку №850 двома роками, який обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

При цьому, положення п. 4 Порядку №850 встановлюють обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу при первинному огляді МСЕК у 2002 році встановлено 30% втрати професійної працездатності та проведено виплату страхового відшкодування з обов`язкового особистого страхування працівників органів внутрішніх справ у розмірі 1380 грн.

При повторному огляді МСЕК, яке проводилося 02.06.2020 позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Враховуючи те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності та 65% втрати працездатності, відбувся 02.06.2020, а первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності у 2002 році. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

За таких обставин, відмова МВС України у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановлення ІІ групи інвалідності є правомірною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.05.2023 у справі №340/4643/20.

Колегія суддів зазначає, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 22.10.2020 у справі № 711/1837/18 відступила від висновку, викладеного вперше у постанові від 13.02.2018 у справі № 808/1866/16 та інших постановах, у яких містися висновок про те, що пункт 4 Порядку № 850 не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Посилання апелянта на окрему думку викладену суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Берназюка Я.О., Желєзного І.В., Коваленко Н.В. на постанову Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 22.10.2020 у справі № 711/1837/18 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вище викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Посилання апелянта, що правозастосовна практика щодо питань, які є предметом апеляційної скарги, має базуватися на первинній правовій позиції Верховного Суду, зафіксованій у постановах від 13.02.2018 у справі 808/1866/16, 18.10.2018 у справі 369/13187/17, від 01.08.2018 у справі №750/5060/17, що вже сформувалася на момент прийняття Порядку №850, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції, слід виходити з того, що під час вирішення тотожних спорів мають враховуватися остання правова позиція Верховного Суду, про що зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року по справі № 480/4435/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк