Справа № 420/27964/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2024-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «ЗАХІД» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 13.10.2023 року надійшла позовна заява Приватного підприємства «ЗАХІД» до Одеської митниці, в якій позивач просить:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UА500370/2023/000025/2 від 08.04.2023 року;

2. Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації або митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UА500370/2023/000078 від 08.04.2023 року.

Ухвалою від 18.10.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву Приватного підприємства «ЗАХІД», відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що: митниця безпідставно посилається на пункти 6.2,6.3-6.8 Контракту як такі, що нібито свідчать про необхідність додаткового включення вартості пакування; із обставин справи вбачається, що вироби зі скла доставлені морським транспортом в 640 дерев`яних каркасах. Товаросупровідні та транспортні документи містять відомості про такі каркаси (cases) із зазначенням їх кількості, зокрема, в пакувальному листі зазначено, що дзеркало 4 мм. упаковано в 90 каркасів (cases). Коносамент, вантажна декларація містить відомості, що увесь товар постачається в 640 каркасах (cases) загальною вагою 1 528 860 кг. Із двох пакувальних листів можна встановити, що загальна вага 640 (cases) складає 1528860,00 кг, а всього товару без упаковки - 1468860,00 кг. У супровідних документах відсутні будь-які відомості про використання поворотної тари, оскільки вона взагалі не використовується для кріплення в трюмах теплоходів як технологічно неприйнятна; оскільки за контрактом постачається товар (вироби зі скла), на виконання МК декларант надав митниці інвойс № від 31.03.2023 року, яким передбачена поставка дзеркала (mirror) 4 мм. на умовах поставки FOB порт Ruze (Болгарія). Інші долучені до МД документи (коносамент, вантажна декларація, договір чартеру, транспортний інвойс) містять такий саме базис поставки FOB порт Ruze (Болгарія). Отже надані документи, які містять умови поставки, не містять жодних розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; рішення не містить розумних пояснень, яким чином припущення про можливість підробки впливає на відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості, з урахуванням інших документів (інвойсів постачальника, перевізника тощо). Вказує, що припущення щодо впливу зовнішніх факторів, стверджувана неможливість побачити невизначені відомості, а також будь-які інші суб`єктивні фактори, які заважають працівникам митниці дотримуватись вимог закону, не наділяють їх правом вимагати додаткові документи на підставі, передбаченій ч. 3 ст. 53 МК; платіжні інструкції № 4724 та № 4726 від 04.04.2023 року містять всі реквізити, передбачені п. 14 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, яке затверджено постановою НБУ від 28.07.2008 року № 216, та які використовує надавач платіжних послуг - Укрексімбанк. Стверджує, що митний орган не витребував тих документів, відсутністю яких або зауваженнями до яких митний орган обґрунтував своє рішення (витрати на упаковку, замовлення покупця тощо).

Документ в електронному вигляді «Адміністративний позов» по справі № 420/27964/23 надіслано одержувачу Одеській митниці в її електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 13.10.2023 року о 14:07 год. (а.с.56).

Ухвала суду про відкриття провадження в адміністративній справі № 420/27964/23 від 18.10.2023 року в електронному вигляді надіслана Одеській митниці в її електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 18.10.2023 року о 23:16 год. (а.с.57).

Відповідач у встановлений судом в ухвалі від 18.10.2023 року строк та на час прийняття рішення відзив на позовну заяву та/або заяву про продовження процесуальних строків не подав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 24.03.2023 року між компанією Trakya Glass Bulgaria EAD (постачальник) та ПП «Захід» (покупець) укладено контракт поставки № TGBZ-24032023.

За умовами контракту: 1.1. Постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується купити скляну продукцію (скло, дзеркала тощо), відповідно до замовлень; 2.2. Умови поставки: FОВ Варна (Болгарія), FСА Тирговиште (Болгарія) або інші умови поставки, які зазначені в проформах-інвойсах; 5.1. Покупець здійснює оплату за продукцію передоплатою та (або) із відстроченням платежу.

ПП «Захід» здійснило передоплату за Контрактом з рахунку в AT «Укрексімбанк» на суму 600000,00 євро за платіжним дорученням в іноземній валюті № 133 від 27.03.2023 року.

Компанія Trakya Glass виставила 2 інвойси на поставку виробів зі скла, в т.ч. інвойс № від 31.03.2023 року, зокрема на дзеркало (mirror) 4 мм із ціною 5,60 EUR на загальну суму 120083,04 EUR на умовах поставки FOB порт Ruze (Болгарія).

Товар за 2-ма інвойсами, зокрема дзеркала 4 мм, був поставлений на умовах FOB RUSE (BG). Доставка всього товару на митну територію України здійснена на т/х Solist 2 до порту Ізмаїл (Україна), що підтверджується коносаментом (river way bill) та вантажною декларацією (cargo manifest).

Загальна вартість фрахту склала 35163,78 євро, що підтверджується остаточним транспортним рахунком (final transportation invoice) № 04042023 від 04.04.2023 року та чартером на т/х Solist 2 від 24.03.2023 року.

ПП «Захід» здійснило страхування всього вантажу на підставі договору № 09/01-187474 від 03.04.2023 року, страховий платіж склав 85399,17 грн. та був сплачений двома платіжними інструкціями від 04.04.2023 року № 4724 (84475,71 грн.) та № 4726 (923,46 грн.).

З метою митного оформлення товару (дзеркала 4 мм) позивачем для підтвердження його митної вартості до Одеської митниці була подана електронна митна декларація № 23UA76U4, у якій було визначено митну вартість товарів, що імпортуються, за основним методом - за ціною зовнішньоекономічного контракту від 24.03.2023 року № TGBZ-24032023.

Для підтвердження митної вартості товару за митною декларацією № 23UA76U4 декларант надав наступні документи:

- пакувальний лист (Packing list) № від 31.03.2023;

- пакувальний лист (Packing list) № від 03.04.2023;

- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № від 31.03.2023;

- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № від 03.04.2023;

- коносамент (Bill of lading) № 020-R від 03.04.2023;

- вантажна відомість (Cargo Manifest) б/н від 03.04.2023;

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № від 03.04.2023;

- комерційна пропозиція від 23.03.2023;

- інвойс на перевезення товару № 04042023 від 04.04.2023;

- прайс-лист від 23.03.2023;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) від 24.03.2023 року № TGBZ-24032023;

- договір (контракт) про перевезення б/н від 24.03.2023;

- декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером, № від 31.03.2023;

- декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером, № від 03.04.2023;

- платіжні документи, що підтверджують сплату страхування, від 04.04.2023;

- сертифікат якості від 01.06.2022;

- сертифікат якості EN 1096-4 від 01.06.2022;

- сертифікат якості б/н від 20.04.2022;

- копія митної декларації країни відправлення № 23BG004006AB024063 від 03.04.2023.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Судом встановлено, що під час здійснення Одеською митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з вищевказаними митними деклараціями було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності.

Одеською митницею було видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500370/2023/000078.

Також відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UА500370/2023/000025/2 від 08.04.2023, у зв`язку з чим митна вартість оцінюваних товарів (дзеркала 4 мм) була визначена за резервним методом.

Так, у вказаному рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, зокрема:

1) відповідно до пп. в) п. 2 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України (далі - МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно п. 6.2 контракту товар доставляється в упаковці, а саме дерев`яних ящиках, яка повинна забезпечувати збереження товару. Згідно п. 6.3-6.8 товар поставляється з використанням оборотної тари, вартість якої включено до ціни товару. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутні дані щодо включення даних складових митної вартості до ціни товару та її фактичний розмір, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) згідно п. 2.2 контракту портом відправлення вантажу зазначена Варна або інший порт відповідно до проформ, які відсутні в декларації;

3) надані сертифікати якості є загальними сертифікатами виробника та не мають прив`язки до задекларованої партії вантажу;

4) надано зовнішньоекономічний договір від 24.03.2023 № TGBZ-24032023, аркуші якого не пронумеровані та не підписані іншою сторонами договору, підписи та печатки однієї з сторін знаходяться на окремому аркуші, що в свою чергу може свідчити, що даний документ може містити ознаки підробки;

5) у наданому до митного оформлення сертифікаті про походження від 03.04.2023 № , вказана загальна кількість вантажу, що не дає змоги однозначно ідентифікувати партію в розрізі окремих товарів;

6) у наданому до митного оформлення договорі про перевезення від 16.01.2023 б/н відсутня нумерація сторінок та відсутні підписи сторін з першого по четвертий аркуші. Крім того вартість перевезення значно відрізняється від інших перевезень аналогічного вантажу цим самим перевізником та сторонами контракту. Це ставить під сумніви дану складову митної вартості заявлену декларантом;

7) згідно п. 1.1 контракту поставка товару здійснюється партіями, сформованими на підставі Замовлень покупця. Зазначені документи до митного оформлення не надано;

8) згідно п. 5.1 контракту умовами оплати товару є передоплата чи відстрочення оплати, проте в наданих до оформлення документах відсутні відомості щодо умов оплати за товар;

9) надана митна декларація країни відправлення № 23ВG004006АВ024063 містить розмитості та ділянки тексту, який не можливо роздивитися, що може свідчити про можливі ознаки створення за допомогою графічних редакторів;

10) наданий рахунок на перевезення № 04042023 містить відомості про відсутність страхування вантажу, проте до митного оформлення надані платіжні інструкції 4724 та 4726 які вказують начебто на страхування вантажу за рахунками, які як і договір страхування відсутні в декларації. Ці інструкції не можуть бути взяті до уваги як документи, що підтверджують факт оплати за страхування товару, оскільки не містять підписів (власноручний або електронний) відповідальної особи платника, яка має право розпоряджатись рахунком, будь яких відміток про виконання платіжної операції надавачем платіжних послуг, відповідно до ч. 14 Порядку, затвердженого Постановою Правління НБУ від 28.07.08 № 216. Наведене вище ставить під сумнів таку складову митної вартості як страхування, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості.

У оскаржуваному рішенні зазначено, що агентом з митного оформлення ПП «ЗАХІД» листом від 08.04.2023 року повідомлено митницю, що інших документів надаватися не буде.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається митні органи.

До митної справи відповідно до ст. 7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, п. 24 ст. 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 9 статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Частинами 1, 2 ст. 59 МК України які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням методу за ціною договору щодо ідентичних товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст. 58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано метод визначення митної вартості - другорядний: резервний метод.

Оцінивши усі докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що декларантом були надані усі необхідні документи, які давали митному органу змогу визначити митну вартість товару.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутні дані щодо включення вартості упаковки або вартості пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, як складових митної вартості до ціни товару та їх фактичний розмір, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.2. Контракту ціни на товар включають вартість як самого товару (пп. а), так і ящиків тари (контейнерів), в яку упакований товар, або іншої упаковки..(пп. б).

Пунктом 6.2 Контракту передбачено зобов`язання продавця постачати товар в дерев`яних каркасах.

Як вказує позивач, пункти 6.3-6.8 Контракту містять домовленість сторін використовувати поворотну тару у розумінні додатку В.З до Конвенції про тимчасове ввезення від 26.06.1990 року, а ці норми стосуються «металевих пірамід», які використовуються для доставки виробів зі скла на автомобільному транспорті та підлягають поверненню їх власнику (продавцю або покупцю).

З матеріалів справи вбачається, що вироби зі скла доставлені позивачу морським транспортом в 640 дерев`яних каркасах, а товаросупровідні та транспортні документи містять відомості про такі каркаси (cases) із зазначенням їх кількості, зокрема в пакувальному листі зазначено, що дзеркало 4 мм упаковано в 90 каркасів (cases).

Коносамент, вантажна декларація містить відомості, що увесь товар постачається в 640 каркасах (cases) загальною вагою 1528860 кг. Із двох пакувальних листів можна встановити, що загальна вага 640 (cases) складає 1528860,00 кг, а всього товару без упаковки - 1468860,00 кг.

Отже, твердження відповідача про відсутність даних в документах щодо включення даної складової митної вартості до ціни товару є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що згідно п. 2.2 контракту портом відправлення вантажу зазначена Варна або інший порт відповідно до проформ, які відсутні в декларації, то суд зазначає, що наданим до митного оформлення інвойсом № від 31.03.2023 року передбачена поставка дзеркала (mirror) 4 мм на умовах поставки FOB порт Ruze (Болгарія), інші долучені до МД документи (коносамент, вантажна декларація, договір чартеру, транспортний інвойс) також містять такий саме базис поставки FOB порт Ruze (Болгарія), тобто надані документи містять умови поставки та не містять жодних розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.

Суд погоджується з позивачем, що використання в п. 2.2. Контракту терміну «проформа-інвойс» замість «інвойс» не спростовує факту, що сторони домовились продати/купити партію товару на умовах FOB порт Ruze (Болгарія).

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що надані сертифікати якості є загальними сертифікатами виробника та не мають прив`язки до задекларованої партії вантажу, суд зазначає, що сертифікат якості не підтверджує митну вартість поставленого товару для цілей Митного кодексу України, тому не впливає на правильність визначення митної вартості.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що надано зовнішньоекономічний договір від 24.03.2023 № TGBZ-24032023, аркуші якого не пронумеровані та не підписані іншою сторонами договору, підписи та печатки однієї з сторін знаходяться на окремому аркуші, що в свою чергу може свідчити, що даний документ може містити ознаки підробки, суд зазначає, що оскаржуване рішення не містить розумних пояснень, яким чином це припущення відповідача про можливість підробки впливає на відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості, з урахуванням інших наданих до митного оформлення документів (інвойсів постачальника, перевізника тощо).

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що у наданому до митного оформлення сертифікаті про походження від 03.04.2023 № вказана загальна кількість вантажу, що не дає змоги однозначно ідентифікувати партію в розрізі окремих товарів, суд зазначає, що сертифікат про походження товару не є документом, який підтверджує митну вартість, при цьому наданий сертифікат містить пряме посилання на два інвойси, які декларант надав митному органу, за відомостями яких можливо ідентифікувати партію товару в розрізі окремих товарів.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що у наданому до митного оформлення договорі про перевезення від 16.01.2023 б/н відсутня нумерація сторінок та відсутні підписи сторін з першого по четвертий аркуші, та вартість перевезення значно відрізняється від інших перевезень аналогічного вантажу цим самим перевізником та сторонами контракту, що ставить під сумніви дану складову митної вартості заявлену декларантом, суд зазначає, що оскаржуване рішення не містить належного пояснення, якими чином такі міркування відповідача про нумерацію сторінок впливає на числове значення транспортування, зокрема з огляду на наявність остаточного транспортного інвойсу № 04042023 від 04.04.2023 року.

Суд погоджується з позивачем, що оператор судна не є власником судна, вартість транспортування не є сталою, не залежить тільки від «сторін фрахту», а обумовлюється фактичними (ринковими) обставинами, передусім залежить від попиту в конкретному регіоні, завантаженості або простою судна, необхідності або відсутності необхідності його технічної підготовки (оснащення), зачищення трюмів для нових вантажів (зерно, хімічна продукція тощо), логістичних особливостей подальшого використання тощо.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що згідно п. 1.1 контракту поставка товару здійснюється партіями, сформованими на підставі замовлень покупця, які до митного оформлення не надано, суд зазначає, що митним законодавством не передбачено «замовлення» в якості документу, який підтверджує митну вартість, а результатом домовленості сторін щодо товару, який постачається, є інвойси, які передбачені Митним кодексом України та які надавалися разом з митною декларацією.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що згідно п. 5.1 контракту умовами оплати товару є передоплата чи відстрочення оплати, проте в наданих до оформлення документах відсутні відомості щодо умов оплати за товар, суд зазначає, що під час митного оформлення поставленого товару до митної декларації позивачем долучено платіжну інструкцію від 27.03.2023 року про передоплату за контрактом на суму 600000,00 євро, що з огляду на умови договору було достатньо для відвантаження продавцем товару на користь покупця.

Щодо посилань відповідача на те, що надана митна декларація країни відправлення № 23ВG004006АВ024063 містить розмитості та ділянки тексту, який не можливо роздивитися, що може свідчити про можливі ознаки створення за допомогою графічних редакторів, суд зазначає, що митним органом не конкретизовано в оскаржуваному рішенні на конкретні відомості (графу) митної декларації країни відправлення, які не можливо роздивитися, що в свою чергу може вплинути на числові значення складових митної вартості поставленого товару.

Щодо посилань відповідача на те, що наданий рахунок на перевезення № 04042023 містить відомості про відсутність страхування вантажу, проте до митного оформлення надані платіжні інструкції 4724 та 4726 які вказують начебто на страхування вантажу за рахунками, які як і договір страхування відсутні в декларації, тобто ці інструкції не можуть бути взяті до уваги як документи, що підтверджують факт оплати за страхування товару, оскільки не містять підписів (власноручний або електронний) відповідальної особи платника, яка має право розпоряджатись рахунком, будь яких відміток про виконання платіжної операції надавачем платіжних послуг, що ставить під сумнів таку складову митної вартості як страхування, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що надані до митого оформлення платіжні інструкції № 4724 та № 4726 від 04.04.2023 року містять всі реквізити, передбачені п. 14 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затверджене постановою НБУ від 28.07.2008 року № 216, у правому верхньому та правому нижньому куті яких зазначено «Одержано банком - 04 квітні 2023 року» та «Проведено банком - 04 квітні 2023 року», місять відтиск штампу Укрексімбанк, МФО 322313, код банку (МФО) належить АТ «Державний експортно-імпортний банк України», тобто Укрексімбанку.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, та їх вартості за одиницю товару митний орган не навів жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, характеристик таких товарів, умов поставки, комерційних умов тощо всупереч положенням пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Отже, суд дійшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів.

Будь-яких інших доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведених позивачем розрахунків митної вартості товару за ціною договору, митним органом під час судового розгляду не надано. Крім того, відповідач не надав доказів неможливості застосування кожного з попередніх методів при визначенні митної вартості ввезеного позивачем товару.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення та картка відмови, прийняті Одеською митницею, є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги Приватного підприємства «ЗАХІД» є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено 13252,30 грн. судового збору.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь Приватного підприємства «ЗАХІД» судового збору у розмірі 13252,30 грн.

Керуючись ст. ст. 9, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства «ЗАХІД» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UА500370/2023/000025/2 від 08.04.2023 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці № UА500370/2023/000078 від 08.04.2023 року.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь Приватного підприємства «ЗАХІД» судовий збір у розмірі 13252,30 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Приватне підприємство «ЗАХІД» (пров. Першотравневий, 25/2, м. Миколаїв, 54031, ).

Відповідач - Одеська митниця (вул. Лип Івана та Юрія, 21-А, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ ВП 44005631).

Суддя О.А. Вовченко