Справа № 120/11217/23
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 січня 2024 р. Справа № 120/11217/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (далі - ГУ ПФУ у Житомирській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, рішенням ГУ ПФУ у Житомирській області №12 від 28.04.2023 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, на переконання сторони позивача до загального стажу протиправно не зараховано період роботи з 18.02.200 по 03.02.2001 відповідно до трудової книжки колгоспника №1382 від 21.01.1985.

Позивач вважає рішенням відповідача 1 №12 від 28.04.2023 протиправним та таким, що порушує його законні права та інтереси.

Ухвалою від 31.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Окрім того, вирішено витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області належним чином засвідчені копії документів, які сталі підставою для прийняття рішення №12 від 28.04.2023 про відмову в призначенні пенсії.

16.08.2023 до суду надійшов відзив ГУ ПФУ у Вінницькій області, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Мотивуючи свою позицію відповідач 2 вказує, що відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058, право на призначення пенсії за віком мають особи, які у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 досягли віку 60 років та набули страховий стаж - 30 років.

За результатом розгляду документів до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 18.02.2000 по 03.02.2001 відповідно до записів трудової книжки колгоспника від 21.01.1985 №1382, оскільки відсутній наказ про прийняття, що порушує вимоги Постанови №310.

Водночас, як зазначає ГУ ПФУ у Вінницькій області, страховий стаж з 18.02.2000 по 03.02.2001 зараховано частково відповідно до даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу, а саме до страхового стажу для визначення права для призначення пенсії позивача зараховано період з 01.02.2000 по 31.08.2000. Дані за 2001 рік в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні. Загалом страховий стаж ОСОБА_1 склав 29 років 2 місяці, чого недостатньо для призначення пенсії за віком

05.09.2023 представником відповідача 1 подано до суду витребувані докази та відзив на позовну заяву, в якому Головне управління просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що для зарахування періоду з 18.02.2000 по 03.02.2001 позивачем не надано уточнюючі довідки, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Також зазначено, що за даними реєстру застрахованих осіб зараховані всі періоди трудової діяльності. Таким чином, підтверджений належними документами страховий стаж позивача складає 29 років 02 місяці 00 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

З огляду на зазначене ГУ ПФУ у Житомирській області вважає, що оскаржуване рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено, що 22.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, у зв`язку з досягненням 60-річного віку.

За результатом розгляду поданих позивачем документів, ГУ ПФУ у Житомирській області рішенням №12 від 28.04.2023 відмовило у призначенні пенсії за віком. За змістом рішення зазначено, що страховий стаж становить 29 років 02 місяці 0 днів. Водночас до страхового стажу не зараховано період роботи позивача:

- 18.02.2000 по 03.02.2021 відповідно до записів трудової книжки колгоспника №1382 від 21.01.1985, оскільки відсутній наказ на прийняття.

Водночас, зазначено, що вказаний період роботи врахований за даними реєстру застрахованих осіб з 13.02.2000.

Позивач вважає рішення ГУ ПФУ у Житомирській області №12 від 28.04.2023 протиправним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходив з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України врегульовано, що права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини 4 статті 24 вищезазначеного Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, до 01.01.2004 відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Водночас з вищезазначеного вбачається, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно з законодавством, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.

У рішенні №12 від 28.04.2023 відповідачем 1 не зараховано період роботи позивача з 18.02.2000 по 03.02.2021 відповідно до записів трудової книжки колгоспника №1382 від 21.01.1985, оскільки відсутній наказ на прийняття.

З приводу зазначено, суд вказує, що статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - постанова Ради Міністрів СРСР № 310), якою також було затверджено Загальні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Загальні положення).

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР № 310 передбачалося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

У пунктах 1, 2, 5 Загальних положень йшлося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

В трудову книжку колгоспника вносяться:

відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про членство у колгоспі: прийом у члени колгоспу, припинення членства;

відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи;

відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання;

відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавством;

відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використаних винаходах та раціоналізаторських реченнях та про виплачених у зв`язку з цим винагороди.

Суд зауважує, що обов`язок ведення трудових книжок колгоспників покладено на роботодавця, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи з його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Дослідивши копію трудової книжки №1382 від 21.01.1985 судом встановлено, що дійсно остання не містить відомостей про номер та дату наказу про прийняття до члені колгоспу з 18.02.2000 після перейменування КСП «Кіблицьке» в СВК «Кіблицький» с. Кіблиця, згідно з рішенням загальних зборів наказ №3 від 12.02.2000.

Однак, такі порушення допущено роботодавцем при веденні трудової книжки ОСОБА_1 , відтак, на останнього не може покладатись відповідальність за порушення вимог Загальних положень №310.

Окрім того, суд зауважує, що записи про спірні періоди роботи у трудовій книжці позивача не містять недопустимих (таких, що внесені в супереч вимог чинного на той момент законодавства) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст.

Отже, відсутність номеру та дати наказу про прийняття позивача в члени колгоспну після перейменування КСП «Кіблицьке» в СВК «Кіблицький» с. Кіблиця не може бути підставою для відмови в зарахуванні до його трудового стажу спірного періоду роботи та позбавлення позивача конституційного права на пенсійне забезпечення.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії від 28.04.2023 №15 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені Законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідачі за змістом відзивів на позовну заяву зазначили, що страховий стаж з 18.02.2000 по 03.02.2001 зараховано частково відповідно до даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу, а саме до страхового стажу для визначення права для призначення пенсії позивача зараховано період з 01.02.2000 по 31.08.2000. Дані за 2001 рік в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд на підставі наявних у матеріалах справи доказів, позбавлений можливості встановити наявність у позивача права на призначення пенсії за віком (наявність визначеної законом кількості страхового стажу), тому позовна вимога зобов`язального характеру підлягає частковому задоволенню, шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Житомирській області, як орган, який прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 18.02.2000 по 03.02.2021 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.04.2023 про призначення пенсії за віком.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В той же час, положеннями частини 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, то на переконання суду з ГУ ПФУ у Житомирській області підлягає стягненню 805,20 грн., сплаченого позивачем судового збору, що є сумою пропорційною до обсягу задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.73-77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 28.04.2023 №15 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.02.2000 по 03.02.2021 та повторно розглянути заяву від 22.04.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 805,20 грн. (вісімсот п`ять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10002, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005; ).

Рішення суду сформовано: 02.01.2024.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна