Справа № 340/8889/23
Суддя: Т.М. КАРМАЗИНА
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/8889/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат, в інтересах позивача, звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), що полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 16.08.2023 про надання медичної допомоги та направлення на лікування;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ), розглянути рапорт ОСОБА_1 від 16.08.2023 про надання медичної допомоги та направлення на лікування.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 27.07.2023 ОСОБА_1 було надано чергову відпустку. По закінченню терміну відпустки позивач мав прибути до тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_1 , однак під час переміщення до місця розташування військової частини НОМЕР_1 , рухаючись потягом відчув різкий біль у спині, який пронизував поперек до правої ноги і сковував його рухи. У м. Дніпро позивач зійшов з потягу та, з метою збереження свого здоров`я, поїхав до м. Кропивницький. Після часткового послаблення больового синдрому, звернувся до неврологічного відділення КНП Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради. 13.08.2023 ОСОБА_1 направлено рапорт до командування військової частини НОМЕР_1 про надання медичної допомоги і направлення на стаціонарне лікування. 16.08.2023 вказаний рапорт було отримано уповноваженою особою військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується роздруківкою з сайту поштового оператора, натомість до цього часу не розглянуто, та не направлено його на лікування.

Ухвалою судді від 30.10.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.33).

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.38-44), оскільки 08.08.2023 по закінченню відпустки солдат ОСОБА_1 до розташування військової частини НОМЕР_1 не прибув. Відсутність солдата ОСОБА_1 була виявлена під час вечірньої перевірки наявності особового складу приблизно о 21:30 08.08.2023.Про причини не прибуття з відпустки та подальшої відсутності на службі, позивач своєму безпосередньому начальнику та командиру взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 не доповідав. Згідно поштових накладних AT Укрпошта №№070 та 887 відповідно 16.08.2023 року та 18.08.2023 року (з різницею в два дні) до військової частини НОМЕР_1 надійшло два рапорти від солдата ОСОБА_1 . Військовою частиною НОМЕР_1 було опрацьовано та направлено письмовий запит до КНП Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради (військова частина НОМЕР_3 ) щодо надання інформації про стан здоров`я солдата ОСОБА_1 , ступеню тяжкості захворювання, за станом свого здоров`я міг прибути до військової частини НОМЕР_1 та чи потребував останній негайної госпіталізації на момент звернення. 03.11.2023 року військовою частиною НОМЕР_3 було надано письмову відповідь на запит, в якій вказано, що ОСОБА_1 11.08.2023 року звертався за консультацією до невропатолога на амбулаторний прийом, де були дані рекомендації, щодо амбулаторного лікування. Тому представник відповідача зазначає, що позивач повинен був після відпустки з`явитись до військової частини, де у разі потреби йому була б надана медична допомога.

Представником позивача, подана відповідь на відзив, згідно якої позивач не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву, оскільки позивачем у рапорті порушено питання щодо надання йому медичної допомоги, тому він не потребує додаткового вивчення та підлягає невідкладному розгляду (а.с.50-53).

Дослідивши докази і письмові пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №69 від 22.04.2022 року солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду кухара їдальні взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Солдату ОСОБА_1 було надано відпустку строком 12 (дванадцять) діб з 27.07.2023 року по 07.08.2023 року та видано відпускний квиток №217 від 26.07.2023 (а.с.17).

По закінченню терміну відпустки ОСОБА_1 мав прибути до тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_1 .

Позивач зазначив, що 07.08.2023, під час переміщення до місця розташування військової частини НОМЕР_1 , рухаючись потягом, він відчув різкий біль у спині, який пронизував поперек до правої ноги і сковував його рухи. У м. Дніпро позивач зійшов з потягу та, з метою збереження свого здоров`я, поїхав до м. Кропивницький. Після часткового послаблення больового синдрому, - 11.08.2023, у м. Кропивницький ОСОБА_1 звернувся до неврологічного відділення КНП Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради (військова частина НОМЕР_3 ).

Лікарем-невропатологом було обстежено ОСОБА_1 , та визначено діагноз - вертеброгенна любмоішаглія справа з больовим та м`язово-тонічним синдромом, радикулопатія справа, що підтверджується довідкою від 11.08.2023 (а.с.25).

13.08.2023 ОСОБА_1 направлено рапорт до командування військової частини НОМЕР_1 щодо надання медичної допомоги і направлення на стаціонарне лікування (а.с.6-7).

16.08.2023 вказаний рапорт було отримано уповноваженою особою військової частини НОМЕР_1 (а.с.8-16).

Даний рапорт відповідачем не розглянуто, тому не погодившись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року

N 2915-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3057-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 26.07.2023 № 452/2023 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3275-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 08.11.2023

№ 3429-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Згідно частини першої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону №2232-ХІІ).

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

За нормами частини третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період. До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України.

За нормами частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Згідно частини шостої статті 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Абзацом 13 частини першої статті 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

ОСОБА_1 , мобілізований та має проходити військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 зобов`язаний був після чергової відпустки прибути до тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_1 , однак не повернувся, як він зазначив, з огляду на необхідне стаціонарне лікування.

13.08.2023 ОСОБА_1 направлено рапорт до командування військової частини НОМЕР_1 щодо надання медичної допомоги і направлення на стаціонарне лікування, яке отримано відповідачем 16.08.2023.

Згідно з ч.9 ст.1 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року №548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут).

Відповідно до частин 1, 2 Вступу до Статуту, цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Статтею 14 Статуту визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до статті 233 Статуту, збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

Згідно статті 234 Статуту, збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом:

проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту;

систематичного загартовування і фізичного розвитку;

виконання санітарно-гігієнічних, протиепідемічних і лікувально-профілактичних заходів.

Статтею 246 Статуту визначено, що основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.

Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини, що встановлено статтею 254 Статуту.

Відповідно до вимог статті 260 Статуту, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва).

У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) до направлення військовослужбовця, який одержав травму (поранення, контузію, каліцтво), на лікування поза розташуванням військової частини, така довідка направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається протягом п`яти днів та у такий самий строк направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 261 Статуту передбачено, що про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до статті 262 Статуту, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України.

Аналізуючи викладені норми закону у їх сукупності та застосовуючи їх до спірних правовідносин, суд приходить до висновку, за наслідками поданого позивачем рапорту командир військової частини має видати направлення на відповідне лікування або ж вмотивовано відмовити у його виданні, із зазначенням відповідних обставин та причин, а також з посиланням на норми чинного законодавства.

При цьому суд враховує доводи відповідача, стосовно того, що позивач не повернувся в тимчасове місце розташування військової частини, не попередив безпосереднього начальника та командира взводу по дані обставини, за станом свого здоров`я не потребував негайної госпіталізації до медичного закладу для оперативного втручання та не мав пряму та невідворотну загрозу своєму життю та здоров`ю, однак суд розглядає позов в межах заявлених позовних вимог, про що зазначено раніше, а саме щодо не прийняття рішення (наказу, направлення) за результатом поданого позивачем рапорту або ж вмотивованої відмови у його виданні, із зазначенням відповідних обставин та причин, а також з посиланням на норми чинного законодавства.

Станом на день розгляду справи доказів, що рапорт позивача було розглянуто, або позивач його відкликав, суду не надано.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своєї бездіяльності.

З огляду на викладене, позовні вимоги, є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати які підлягають стягненню на користь сторін відсутні.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 від 13.08.2023 про направлення його на стаціонарне лікування.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , розглянути рапорт від 13.08.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про направлення його на стаціонарне лікування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА