Справа № 460/21756/23
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2024-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 січня 2024 року м. Рівне №460/21756/23
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2
довійськової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:

-визнати протиправним та скасувати рішення командира військової частини НОМЕР_1 , що виражене у формі листа №3075 вiд 13.05.2023, про відмову у виплаті ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 грошового забезпечення, додаткових та інших видів грошового забезпечення належного, але не отриманого батьком дитини ОСОБА_5 , який зник безвісти;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 грошове забезпечення солдата ОСОБА_5 , який з 29.01.2023 вважається зниклим безвісти, починаючи з 29.01.2023, до моменту виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Мотивуючи вимоги позову зазначала, що є колишньою дружиною та матір`ю неповнолітньої дитини військовослужбовця ОСОБА_5 , який зник безвісті 29.01.2023 в зоні бойових дій. Повідомляла що 22.02.2023 вона звернулась до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо виплати її дитині грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця. Військова частина відмовила у здійсненні виплати, у зв`язку з тим, що до зниклий безвісти солдат ОСОБА_5 перебуває у шлюбі, а відтак його дружині здійснюється виплата усіх належних військовослужбовцю коштів. На переконання позивача, вказана відмова є протиправною, а тому просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 25.09.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.10.2023 на 11:00 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позов від 20.10.2023, відповідно до змісту якої він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що ОСОБА_2 не перебуває на повному утриманні свого батька ОСОБА_5 , оскільки є мати, яка згідно норм Сімейного кодексу України також зобов`язана брати участь в утриманні дитини. Будь-яких доказів, про те, що ОСОБА_1 не може утримувати свою дитину, внаслідок відсутності будь-якого доходу, в позовній заяві не надано. При цьому відповідач зазначав, що 10.03.2023 до військової частини звернулась ОСОБА_3 , яка перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , із заявою про отримання грошового забезпечення останнього, та відповідно до норм чинного законодавства саме їй проводяться нарахування та виплата грошового забезпечення, належного безвісти зниклому солдату ОСОБА_5 . З огляду на викладене, відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 23.10.2023 клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи задоволено.

Залучено до участі у справі №460/21756/23, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 .

Підготовче судове засідання у справі відкладено до 16.11.2023 до 15:30 год.

15.11.2023 представником третьої особи подані письмові пояснення, в яких зазначено про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Наголошено на правомірності виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця його законній дружині - ОСОБА_3 . Зауважено, що фінансове забезпечення неповнолітньої ОСОБА_2 здійснюється відповідно до судового рішення у справі №566/571/22 про сплату аліментів і права та інтереси позивача в межах спірних правовідносин порушені не були.

Ухвалою суду від 16.11.2023 закрито підготовче провадження у справі №460/21756/23 та розпочато розгляд справи по суті.

Подальший розгляд справи №460/21756/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

26.07.2014 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано шлюб, що підтверджено відміткою у паспорті позивача.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_2 , батьками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

З свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 судом встановлено, що 16.09.2016 ОСОБА_6 змінив ім`я на ОСОБА_5 .

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 29.03.2022 у справі №566/171/22, що набрало законної сили, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, - задоволено повністю.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 (до зміни прізвища та імені - ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 26 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Млинівського районного управління юстиції у Рівненській області за актовим записом № 58.

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 07.11.2022 у справі №566/571/22, що набрала законної сили, затверджено мирову угоду, укладену 29 вересня 2022 року сторонами в цивільній справі №566/571/22, позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , (далі - Сторона 1) та відповідачем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , (далі - Сторона 2), в особі представника адвоката Зозулі Максима Петровича, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 749, видане Рівненською обласною КДКА 14.01.2011 року, який діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 28 вересня 2022 року № 23, у відповідності до положень ст. 207 ЦПК України, досягли мирової угоди, на таких умовах:

1. Сторона 2 визнає своє зобов`язання по сплаті аліментів на свою неповнолітню дитину та погодили, що ОСОБА_5 (Сторона 2) зобов`язується сплачувати на користь ОСОБА_1 (Сторона 1) аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень щомісячно, з індексацією суми відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду (24.06.2022 року) і до досягнення дитиною повноліття.

2. Аліменти сплачуються щомісячно, до 25-го числа, починаючи із місяця у якому буде затверджено мирову угоду. Стягнення аліментів підлягає з моменту подачі позовної заяви, а саме з 24 червня 2022 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів військової частини НОМЕР_1 щодо ОСОБА_5 за період з 05.10.2022 по 31.08.2023, відповідачем у межах виконавчого провадження №70429435, відкритого з примусового виконання ухвали суду у справі №566/571/22 від 07.11.2022, станом на серпень 2023 сплачена заборгованість за аліментами в загальному розмірі 67248,77 грн.

31.12.2022 між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 31.12.2022.

ОСОБА_5 з 05.10.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 розвідником - санітаром 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 аеромобільного батальйону, що підтверджено витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_7 (по стройовій частині) від 05.10.2022 №268.

15.02.2023 начальником першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_8 надіслано ОСОБА_7 Сповіщення сім`ї №11 про те, що її син, солдат, ОСОБА_5 , розвідник-санітар 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 аеромобільного батальйону, 29.01.2023 в результаті мінометного обстрілу в районі н.п. Парасковіївка Бахмутського райну Донецької облаті, зник безвісті.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.02.2023 №52 солдата ОСОБА_5 , розвідника-санітара 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 аеромобільного батальйону, вирішено вважати таким, що 29.01.2023 зник безвісти поблизу населеного пункту Парасковіївка Бахмутського району Донецької області під час мінометного обстрілу противником.

Згідно з довідкою про грошове забезпечення та відрахування за січень 2023 року - серпень 2023 року ОСОБА_5 , військовою частиною НОМЕР_1 у вказаний період нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення, одержувачем якого з лютого 2023 року є ОСОБА_3 .

Також судом встановлено, що 22.02.2023 ОСОБА_1 зверталася до командира військової частини НОМЕР_1 із письмовою заяво, в якій просила кошти батька її доньки - ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_5 , який рахується безвісті зниклим, перерахувати на її картковий рахунок.

Доказів фактичного надіслання такої заяви та її отримання адресатом матеріали справи не містять.

Листом від 06.03.2023 №2/837 начальник першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_8 надіслав військовій частині НОМЕР_1 документи військовослужбовця ОСОБА_5 , який вважається безвісті зниклим, щодо виплати грошового забезпечення, а саме: заяву, копію свідоцтва про народження, копію реквізитів по рахунку, копію паспорта та ідентифікаційного коду, копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження дитини.

Разом з тим, судом також встановлено, що 20.04.2023 адвокатом позивача було направлено відповідачеві адвокатський запит (вх.№2586 від 11.05.2023) щодо отримання грошового забезпечення колишнього чоловіка ОСОБА_1 на неповнолітню дитину ОСОБА_5 .

Листом від 13.05.2023 №3075, надісланим військовою частиною НОМЕР_1 у відповідь на такий адвокатський запит, повідомлено, зокрема, що ОСОБА_1 не має права на отримання грошового забезпечення її колишнього чоловіка - ОСОБА_5 , оскільки він перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , яка має право отримувати грошове забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця. Вказано, що від ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 надійшла заява від 10.03.2023 (вх.№892) про отримання грошового забезпечення ОСОБА_5 . Також повідомлено, що протягом проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з грошового забезпечення ОСОБА_5 не проводилися утримання аліментів на користь ОСОБА_1 для утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 . Для отримання аліментів на утримання ОСОБА_2 у розмірі 5000,00 грн. ОСОБА_1 необхідно надати завірену копію ухвали Млинівського районного суду Рівненської області від 07.11.2022 у справі №566/571/22 та заяву на виплату аліментів.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у виплаті ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 грошового забезпечення, додаткових та інших видів грошового забезпечення належного, але не отриманого батьком дитини ОСОБА_5 , який зник безвісти, оформлену у вигляді листа від 13.05.2023 №3075, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, відповідними указами, затвердженими законами України, дія воєнного стану продовжувалася та діє на теперішній час.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі

Відповідно до ст.2 Закону №2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У відповідності до ч.2-4 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону № 2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділу ХХХ Порядку № 260).

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884).

Під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).

Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до вимог пунктів 5, 6 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Отже, виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими та не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

При цьому, аналіз процитованих норм абз.3 - 4 ч. 6 ст.9 Закону №2011-XII та п.7 Порядку №884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця.

При цьому, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.

Цей висновок випливає із абз.2 п.7 Порядку № 884, яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення, її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Як встановлено судом і не є спірним у справі ОСОБА_5 29.01.2023 зник безвісти.

Позивач звернулася до військової частини із заявою щодо виплати грошового забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_5 на її картковий рахунок на неповнолітню доньку ОСОБА_2 .

Втім, позивачу за результатами розгляду її заяви, надіслано відповідь про відмову у такій виплаті.

Дослідженими у справі доказами підтверджується, що 31.12.2022 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

Виплата грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_5 здійснюється військовою частиною НОМЕР_1 на користь його законної дружини ОСОБА_3 за її заявою від 10.03.2023 №892, що не є спірним у справі.

Суд наголошує, що виплата грошового забезпечення законним представникам неповнолітніх дітей (в розглядуваному випадку матері неповнолітньої дитини) зниклого безвісті військовослужбовця здійснюється за умови відсутності у військовослужбовця дружини (чоловіка), оскільки саме така особа має першочергове право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Принагідно зауважити, що письмової відмови ОСОБА_3 від виплати грошового забезпечення до відповідача не надходило, відтак її частка не підлягає рівномірному розподілу між іншими особами, які мають право на його одержання.

При цьому, позивач із метою встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що неповнолітня дитина перебувала на утриманні зниклого безвісти військовослужбовця, до суду не зверталась.

Відтак, враховуючи вимоги чинного законодавства в їх сукупності, а також те, що доказів протиправності призначення та виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця для ОСОБА_3 , як неналежній особі, в ході судового розгляду надано не було, то позов у частині визнання відмови командира військової частини НОМЕР_1 у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_5 законному представнику його неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Що стосується похідних вимог щодо зобов`язання відповідача проводити виплату грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , у задоволенні цих вимог також слід відмовити через їх безпідставність та оскільки вони прямо випливають з вимоги щодо оскарження спірної відмови.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому, суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 Адреса: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_9 .

Повний текст рішення складений 02 січня 2024 року

Суддя С.А. Борискін