Справа № 380/4631/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/4631/23 пров. № А/857/14691/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Заверухи О.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року (головуючий суддя: Братичак У.В., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 10.03.2023 звернувся з позовом до суду, в якому просив:

1) визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 00 від 07.02.2023;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за віком, на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»:

- до страхового стажу роботи з 08.08.2000 по 16.11.2006 на посадах машиніста екскаватора в ЗАТ «Полюс» як один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік та шість місяців роботи;

- до страхового стажу роботи з 25.03.1994 по 19.06.1994 на посаді стропальника в ТОВ «Айсберг ЛТД», з 24.10.2011 по 20.09.2012 на посадах водія автомобіля (машиніста екскаватора) в ТОВ «Спецтранспроект», з 19.04.2018 по 08.04.2019 на посаді механізатора в АТ «Кауно тилтай», з 01.09.2020 по 14.07.2022 на посаді машиніста робочих машин в Торговій компанії «EUROVIA CS»;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити (обчислити) і виплачувати пенсію за віком, на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28 лютого 2023 року із урахуванням довідки № 6340 від 14.12.2006 про заробітну плату (дохід) з 2000 року по 2004 рік, виданої ЗАТ «Золотодобувна компанія «Полюс», довідки № 6340 від 14.12.2006 про заробітну плату (дохід) з 2005 року по 2006 рік, виданої ЗАТ «Золотодобувна компанія «Полюс», довідки № 91 від 05.07.2013 про заробітну плату (дохід) за 2012 рік, виданої ТОВ «Спецтранспроект».

Обґрунтовує позов тим, що 31 січня 2023 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою про призначення пенсії за віком та необхідними документами. Вказує, що його звернення за призначенням пенсії надійшло не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок від 25.11.2005 № 22-1).

Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 00 від 07.02.2023 йому протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком, з огляду на те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 25.03.1994 по 19.06.1994, з 08.08.2000 по 16.11.2006, з 24.10.2011 по 20.09.2012 на території російської федерації, оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики № 1110/223-54 від 12.01.2023, з 01.01.2023 Україна припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тобто до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території рф по 31.12.1991.

Позивач вказує, що його страховий стаж підтверджується трудовою книжкою, а тому вважає таке рішення пенсійного органу протиправним та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 00 від 07.02.2023, яким відмовлено у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.01.2023 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом, зарахувавши при цьому до його страхового стажу періоди роботи з 25.03.1994 по 19.06.1994 в ТОВ «Айсберг ЛТД», з 08.08.2000 по 16.11.2006 в ЗАТ «Полюс», з 24.10.2011 по 20.09.2012 в ТОВ «Спецтранспроект».

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилися позивач та Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оскаржили його в апеляційному порядку.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, позивач покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві та просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позов у цій частині задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, відповідач покликається на те, що при розрахунку страхового стажу, згідно з записами трудової книжки, позивачу не враховано період роботи згідно з 25.03.1994 по 19.06.1994, з 08.08.2000 по 16.11.2006, з 24.10.2011 по 20.09.2012, оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики № 1110/223-54 від 12.01.2023, з 01.01.2023 Україна припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тобто до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території рф по 31.12.1991.

Також зазначає, що російська федерація ще у червні 2022 року денонсувала Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Відтак, з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Крім цього зазначає, що при обґрунтуванні висновку щодо задоволення позовних вимог, суд першої інстанції застосував положення Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, що працюють за межами своїх країн» від 14.01.1993. Однак, апелянт зауважує, що постановою КМУ від 24.06.2023 № 639 «Про припинення дії Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, що працюють за межами своїх країн» припинено дію цієї Угоди, тобто суд першої інстанції у мотивувальній частині свого рішення покликається на Угоду, яка є нечинною.

Позивач, 25.09.2023 подав відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, 11.10.2023 подало відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просило відхилити апеляційну скаргу позивача.

Позивач, 17.10.2023 подав додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що доводи викладені у відзиві Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не брати до уваги, оскільки такі не неправомірними та необґрунтованими, так як не відповідають обставинам справи.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 .

Згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач в межах спірного періоду працював:

- з 25.03.1994 по 19.06.1994 на посаді стропальника в ТОВ «Айсберг ЛТД»;

- з 08.08.2000 по 16.11.2006 на посадах машиніста екскаватора в ЗАТ «Полюс»;

- з 24.10.2011 по 20.09.2012 на посадах водія автомобіля, машиніста екскаватора в ТОВ «Спецтранспроект».

Позивач, 31.01.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою про призначення пенсії за віком.

Вказана заява від 31.01.2023 відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 00 від 07.02.2023 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу 30 років.

Рішення про відмову в призначенні пенсії обґрунтоване тим, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 25.03.1994 по 19.06.1994, з 08.08.2000 по 16.11.2006, з 24.10.2011 по 20.09.2012, оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики №1110/223-54 від 12.01.2023, з 01.01.2023 Україна припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тобто до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території рф по 31.12.1991.

Не погоджуючись з рішенням щодо відмови в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що періоди роботи позивача з 25.03.1994 по 19.06.1994 на посаді стропальника в ТОВ «Айсберг ЛТД», з 08.08.2000 по 16.11.2006 на посадах машиніста екскаватора в ЗАТ «Полюс», з 24.10.2011 по 20.09.2012 на посадах водія автомобіля, машиніста екскаватора в ТОВ «Спецтранспроект» є повністю підтвердженими, та підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки питання про зарахування позивачу періоду його роботи з 19.04.2018 по 08.04.2019 в АТ «Кауно тилтай» та з 01.09.2020 по 14.07.2022 в Торговій компанії «EUROVIA CS» не досліджувалося відповідачами, так як у пенсійного органу були відсутні відомості про такі періоди, а тому позовні вимоги в цій частині, є передчасними, адже позивач не повідомляв пенсійний орган про вищевказані періоди роботи та не отримував відмови щодо зарахування таких періодів до його страхового стажу.

Крім цього, суд першої інстанції вважав, що підстав для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити, оскільки Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом № 1058-IV не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

Закон № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.

Стаття 1 Закону №1058-ІV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 24 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 26 Закону № 1058-ІV визначено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії обґрунтоване тим, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача:

- з 25.03.1994 по 19.06.1994,

- з 08.08.2000 по 16.11.2006,

- з 24.10.2011 по 20.09.2012,

оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики №1110/223-54 від 12.01.2023, з 01.01.2023 Україна припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тобто до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території рф по 31.12.1991.

Тобто, спірними у цій справі є періоди роботи позивача на території російської федерації з 25.03.1994 по 19.06.1994, з 08.08.2000 по 16.11.2006, з 24.10.2011 по 20.09.2012.

Крім цього, у позовних вимогах позивач ставить питання про зарахування до страхового стажу роботи, з 19.04.2018 по 08.04.2019 на посаді механізатора в АТ «Кауно тилтай» (Литовська Республіка), з 01.09.2020 по 14.07.2022 на посаді машиніста робочих машин в Торговій компанії «EUROVIA CS» (Чеська Республіка).

Щодо зарахування до страхового стажу позивача роботи на території російської федерації з 25.03.1994 по 19.06.1994 на посаді стропальника в ТОВ «Айсберг ЛТД», з 24.10.2011 по 20.09.2012 на посадах водія автомобіля (машиніста екскаватора) в ТОВ «Спецтранспроект», то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з статтею 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.

Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (стаття 3 вказаної Угоди).

Згідно з статтею 6 зазначеної Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якого з держав-учасниць, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Нарахування пенсій відбувається з заробітку (доходу) за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.

Таким чином, Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Відповідно до статті 11 вказаної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування врегульовано Угодою про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994.

Відповідно до статті 9 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.

Згідно з положеннями статті 4 зазначеної Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Відповідно до статті 7 зазначеної Угоди оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку та розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів.

Таким чином, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність та відповідно до наданих державами-учасницями міжнародних угод документів на підтвердження наявності відповідного стажу.

Відповідно до абзацу 11 підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 22-1) особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

У спірний період роботи позивача діяли норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), у відповідній редакції, відповідно до положень статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У пункті 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно записів книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , позивач працював на території рф:

- з 25.03.1994 по 19.06.1994 на посаді стропальника в ТОВ «Айсберг ЛТД»;

- з 08.08.2000 по 16.11.2006 на посадах машиніста екскаватора в ЗАТ «Полюс»;

- з 24.10.2011 по 20.09.2012 на посадах водія автомобіля, машиніста екскаватора в ТОВ «Спецтранспроект».

Крім того, довідкою від 07.07.2013 № 02, виданою ТОВ «Спецтранспроект» також підтверджується те, що ОСОБА_2 працював в фірмі ТОВ «Спецтранспроект» у період з 24.10.2011 по 20.09.2012, робота була основною та носила роз`їзний характер, довідкою від 07.12.2006 № 215 ЗАТ «Полюс» підтверджується те, що позивач з 08.08.2000 по 16.11.2006 працював на відповідному підприємстві.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що періоди роботи позивача з 25.03.1994 по 19.06.1994 на посаді стропальника в ТОВ «Айсберг ЛТД», з 08.08.2000 по 16.11.2006 на посадах машиніста екскаватора в ЗАТ «Полюс», з 24.10.2011 по 20.09.2012 на посадах водія автомобіля, машиніста екскаватора в ТОВ «Спецтранспроект» є повністю підтвердженими, та підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відмова у зарахуванні спірних періодів роботи позивача до страхового стажу позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області мотивована тим, що з 01.01.2023 Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі покликання безпідставними, оскільки припинення участі в цій Угоді, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, так як такий стаж набутий до ухвалення такого рішення.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що частина 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії № 00 від 07.02.2023.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, з 19.04.2018 по 08.04.2019 на посаді механізатора в АТ «Кауно тилтай» (Литовська Республіка), з 01.09.2020 по 14.07.2022 на посаді машиніста робочих машин в Торговій компанії «EUROVIA CS» (Чеська Республіка), то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що трудова книжка книжки серії НОМЕР_2 , не містить записів про спірні періоди роботи позивача на територіях Литовської та Чеської республік з 19.04.2018 по 08.04.2019 на посаді механізатора в АТ «Кауно тилтай», з 01.09.2020 по 14.07.2022 на посаді машиніста робочих машин в Торговій компанії «EUROVIA CS».

На підтвердження цих періодів роботи на території Литовської та Чеської республік, позивач долучив до матеріалів справи копію трудового договору № 1972 від 18.04.2018 та копію угоди про зміну трудового договору від 31.08.2020.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно розписки-повідомлення, долученої до відзиву на позовну заяву, позивач не долучав цих документів до заяви про призначення пенсії від 31.01.2023.

Отже, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати правову оцінку питанню щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 19.04.2018 по 08.04.2019 в АТ «Кауно тилтай» та з 01.09.2020 по 14.07.2022 в Торговій компанії «EUROVIA CS», оскільки такі періоди роботи не досліджувалися пенсійним органом.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суд першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині, є передчасними, оскільки позивач не повідомляв пенсійний орган про вищевказані періоди роботи та не отримував відмови щодо зарахування таких періодів до його страхового стажу.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 08.08.2000 по 16.11.2006 на посадах машиніста екскаватора в ЗАТ «Полюс», як один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік та шість місяців роботи, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у позивач у період з 08.08.2000 по 16.11.2006 працював на посадах машиніста екскаватора в ЗАТ «Полюс», а в трудовій книжці проставлено відмітку про роботу у цей період в районі Крайньої Півночі.

Відповідно до пункту 5 Розділу XV Прикінцеві положень Закону 1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Відповідно до пункту 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 року - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього СРСР, а потім російської федерації) після 01.01.1991 до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та російською федерацією.

Так, згідно із статтю 3 Тимчасової угоди між Урядом України та урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи російської федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства російської федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода від 13.03.1992) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди від 13.03.1992 також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 передбачено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи російської федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства російської федерації.

Проаналізувавши вищенаведені правові норми суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом № 1058-IV не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.

Крім цього, не йдеться про пільгове обчислення такого стажу й в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду України від 07.08.1996 № 10-3).

Аналогічні висновки у подібних спірних правовідносинах щодо пільгового зарахування до страхового стажу періоду роботи в районах Крайньої Півночі, викладено в постановах Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 348/2974/14-а, від 08.07.2021 у справі № 459/2778/16-а, від 18.11.2021 у справі № 348/1366/17, від 17.06.2021 у справі № 352/200/16-а, від 14.03.2023 у справі № 160/20914/21.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушених прав позивача, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В силу вимог п. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду.

Статтею 58 Закону № 1058-IV, визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Отже, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях обрахунку страхового стажу та призначення пенсії.

Суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні (перерахунку) пенсії, тобто не може підміняти пенсійний орган, який, відповідно до Закону № 1058-IV, уповноважений на виконання наведених вище функцій.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки пенсійний орган при відмові у призначенні пенсії за віком протиправно не зарахував позивачу до його страхового стажу періоди роботи з 25.03.1994 по 19.06.1994 на посаді стропальника в ТОВ «Айсберг ЛТД», з 08.08.2000 по 16.11.2006 на посадах машиніста екскаватора в ЗАТ «Полюс», з 24.10.2011 по 20.09.2012 на посадах водія автомобіля, машиніста екскаватора в ТОВ «Спецтранспроект» та при розрахунку страхового стажу позивача пенсійному органу необхідно буде вчинити дії щодо проведення нового розрахунку цього стажу, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачу пенсію за віком, на підставі статті 26 Закону № 1058-IV з 28 лютого 2023 року є передчасними.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії №00 від 07.02.2023 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача від 31.01.2023 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої за результатами розгляду цієї справи, зарахувавши при цьому до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 25.03.1994 по 19.06.1994 в ТОВ «Айсберг ЛТД», з 08.08.2000 по 16.11.2006 в ЗАТ «Полюс», з 24.10.2011 по 20.09.2012 в ТОВ «Спецтранспроект».

Таким чином, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не спростовують правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі № 380/4631/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді Л. Я. Гудим
О. Б. Заверуха