Справа № 420/25080/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2024-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 18.09.2023 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 09.12.2022 по 31.12.2022, а також додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за січень 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складе. поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 09.12.2022 по 31.12.2022, а також додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за січень 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є солдатом, призваний на військову службу по мобілізації, з 04.10.2022 р. зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення наказом командира військової частини НОМЕР_1 №263 від 04.10.2022 р., що підтверджується відомостями у військовому квитку. У період з 09.12.2022 р. по 31.12.2022 р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою від 14.03.2023 № 684. Відтак у зв`язку з безпосередньою участю в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, позивач набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн. з розрахунку на місяць, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р. за період з 09.12.2022 р. по 31.12.2022 р., а також додаткову винагороду в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за січень 2023 року.

Проте, як вказується у позові, відповідно до Картки особового рахунку військовослужбовця № 4459 за 10/2022 - 09/2023, відповідні доплати, передбачені пунктом 1 постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р., за період з 09.12.2022 р. по 31.12.2022 р., а також за січень 2023 року, позивачу не проводились.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Як зазначається у позовній заяві, в інтересах позивача до військової частини НОМЕР_1 направлялись адвокатські запити зі спірного питання. З отриманих відповідей слідує, що відповідачем не заперечується участь позивача в забезпечуванні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій, що підтверджується довідкою від 14.03.2023 №684. Тому причини ненарахування та невиплати додаткової винагороди за період з 09.12.2022 по 31.12.2022 у розмірі до 100 000 грн. та за січень 2023 року у розмірі 30 000 грн., як зазначає позивач, йому невідомі.

В листі від 16.06.2023 року відповідач зазначив, що ОСОБА_1 19.01.2023 року самовільно залишив частину. Однак, на переконання позивача, це не могло бути причиною невиплати додаткової винагороди за період з 09.12.2022 по 31.12.2022 рр.

По факту самовільного залишення військової частини позивачем у позові зазначено, що відповідно до рапорту позивача від 26.01.2023, адресованого на ім`я командира 3 батальйону стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , позивач перебував з 20.01.2023 на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Канівська Багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області. При цьому з 08.01.2023 Позивач звернувся до командира роти для надання дозволу на проходження лікування у зв`язку з наявними фізичними вадами та неможливістю виконання своїх військових обов`язків. Лікування у зазначеному закладі підтверджується такими доказами як: Огляд лікаря від 31.01.2023 (копія додасться), комп`ютерною томографією головного мозку № 2411 від 25.01.2023 (копія додається).

Командиром роти позивачу з побратимами було змінено місце несення служби, і тому з 08.01.2023 по 19.01.2023 вони перебували в с. Червоне Донецької області.

На підставі викладеного позивач стверджує, що має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі збільшеному до 100 000 грн. з розрахунку на місяць за період з 09.12.2022 р. по 31.12.2022 р., а також додаткову винагороду в розмірі до 30 000 гривень за січень 2023 року.

Ухвалою суду від 20.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні.

27.09.2023 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву.

Разом із відзивом подані письмові докази, зокрема, копія витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2023 року №1530 про результати службового розслідування за фактами самовільного залишення місця служби військовослужбовцями у т.ч. солдатом ОСОБА_1 ; копії матеріалів службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_1 на 51 арк.

Відповідно до відзиву відповідач проти задоволення позову заперечує з наступних підстав.

Відповідач у відзиві зазначив, що відповідно до пункту 1.18 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.10.2022 № 263, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , був зарахований на всі види забезпечення до військової частини НОМЕР_1 з 04.10.2022 та приступив до виконання обов`язків за посадою стрільця - помічника гранатометника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 10 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону. Пунктом 10 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.12.2022 № 321, солдата ОСОБА_1 , призначено на посаду кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону, посадовий оклад -2820 гривень на місяць, ШПК - "солдат".

Щодо виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, в розмірі збільшеному до 100 000,00 грн. пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях за грудень 2022, відповідач пояснив таке.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2023 № 15, солдату ОСОБА_1 визначено виплатити додатково винагороду, передбачену постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, в розмірі 100 000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях за період з 04.12.2022 по 31.12.2022. У зв`язку з чим, як зазначив відповідач у відзиві, після надходження відповідних бюджетних асигнувань на банківські рахунки військової частини НОМЕР_1 позивачу буде виплачено належні йому суми, з урахуванням раніше виплачених сум, за грудень 2022 року.

Що стосується виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, в розмірі 30 000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за січень 2023 року відповідач пояснив наступне.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по адміністративно- господарській діяльності) від 18.05.2023 № 1843, вирішено провести службове розслідування щодо самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_4 , солдатом ОСОБА_5 , солдатом ОСОБА_1 та солдатом ОСОБА_6 до 16.06.2023.

За результатами службового розслідування було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.06.2023 № 1530. Службовим розслідуванням встановлено, що солдатом ОСОБА_1 самовільно залишено військову частину без поважних причин 19.01.2023, чим порушено вимоги статті 6, абзаців 1,2,4 статті 11, статей 16,127, абзаців 1,3-5,7-8,12,15-17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Встановлено наявність обтяжуючих обставин правопорушення - вчинення його в умовах воєнного стану. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.06.2023 № 1530 за самовільне залишення місця служби та відсутність на службі без поважних причин з 19.01.2023, неналежне виконання вимог наказів та інших керівних документів, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, статті 6, абзаців 1, 2, 4 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1, 3-5. 7-8, 12, 15-17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на солдата ОСОБА_1 , кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , накладено дисциплінарне стягнення « СУВОРА ДОГАНА », наказано не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та згідно з окремим дорученням Міністра оборони України № 912/3/29 від 23,06.2022 за січень 2023 року в повному обсязі та зняти з усіх видів забезпечення з 19.01.2023.

Відповідач зазначає, що позивачем не наведено та не надано жодного доказу в обґрунтування поважності причин відсутності у військовій частині НОМЕР_1 , починаючи з 19.01.2023. Позивач у позовній заяві не зазначає де він перебував, починаючи з дати залишення місця служби, а також ним не доведено, що висновки розслідування суперечать нормам права та прийняті всупереч встановленої форми і порядку.

Таким чином, з огляду на самовільне залишення позивачем місця служби, відповідачем прийнято обґрунтоване рішення не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду за січень 2023 року в повному обсязі та знято його з усіх видів забезпечення з 19.01.2023. Отже, на переконання відповідача, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Інші заяви по суті справи та додаткові докази до суду не надходили.

З огляду на зазначене суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом на позов, дослідивши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 04.10.2022 року був призваний за мобілізацією на військову службу відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», що підтверджується записом у Військовому квитку серії НОМЕР_3 . 09.10.2022 року позивач прийняв військову присягу (а.с. 30-34).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.10.2022 №263, ОСОБА_1 був зарахований до особового складу на всі види забезпечення до військової частини НОМЕР_1 з 04.10.2022 та приступив до виконання обов`язків за посадою стрільця - помічника гранатометника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 10 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.12.2022 № 321, солдата ОСОБА_1 призначено на посаду кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону, посадовий оклад -2820 гривень на місяць, ШПК - "солдат".

Вказане підтверджується відповідачем у відзиві та записами у Військовому квитку серії НОМЕР_3 .

Звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено невиплатою ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до п. 1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі збільшеному до 100 000 гривень пропорційно за період з 09.12.2022 року по 31.12.2022 року, а також додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень за січень 2023 року.

Позивач у позові стверджує, що причини ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 за період з 09.12.2022 року по 31.12.2022 року, йому невідомі.

Судом встановлено, що в інтересах позивача його представником - адвокатом Мандрик В.В. до військової частини НОМЕР_1 були подані адвокатські запити щодо причин не нарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 р. №168, за грудень 2022 року, щодо надання доказів участі ОСОБА_1 в бойових діях та про нарахування грошового забезпечення (а.с. 11-14).

Листом військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2023 року вих. №979/фес у відповідь на адвокатський запит від 12.06.2023 р. повідомлено, що у періоди з 04.10.2022 р. по 18.01.2023 р. грошове забезпечення ОСОБА_1 виплачувалось згідно рапортів командирів підрозділів та наказів командира частини, додаткова винагорода на період дії воєнного стану виплачувалась, відповідно до ПКМУ №168 від 28.02.2022. За період з 04.10.2022 р. по 18.01.2023 р. ніяких інших матеріалів для нарахування грошового забезпечення та додаткової винагороди відповідно до ПКМУ №168 від 28.02.2022 не надавалось.

Також у листі військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2023 року вих. №979/фес зазначено, що ОСОБА_1 19.01.2023 року самовільно залишив частину (а.с. 19).

З наявної у матеріалах справи Картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за жовтень 2022 року - вересень 2023 року судом встановлено, що винагорода за приміткою «Винагорода до рівня 100 тисяч», тобто передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року додаткова винагорода до 100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах), позивачу за грудень 2022 року не нарахована.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2023 № 15, солдату ОСОБА_1 визначено виплатити додатково винагороду, передбачену постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, в розмірі 100 000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях за період з 04.12.2022 по 31.12.2022. У зв`язку з чим, як зазначив відповідач у відзиві, позивачу після надходження відповідних бюджетних асигнувань на банківські рахунки військової частини НОМЕР_1 буде виплачено належні йому суми, з урахуванням раніше виплачених сум, за грудень 2022 року.

Разом із відзивом на позовну заяву до суду надано копію витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2023 року №1530 про результати службового розслідування за фактами самовільного залишення місця служби військовослужбовцями у т.ч. солдатом ОСОБА_1 ; копії матеріалів службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_1 .

Як встановлено судом, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2023 №1843 заступником командира 14 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення 5 стрілецького батальйону проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов самовільного залишення місця служби військовослужбовцями - солдатом ОСОБА_5 , стрільцем-помічником гранатометника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_1 , кулеметником 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_6 , стрільцем-помічником гранатометника 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_4 , водієм-радіотелефоністом 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , та з метою встановлення ступеня вини осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

За результатами проведення службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 прийнятий наказ (з основної діяльності) від 13.06.2023 року № 1530, яким встановлено, що факт самовільного залишення місця служби з 19.01.2023 року військовослужбовцями, у т.ч. солдатом ОСОБА_1 підтвердився. Службовим розслідуванням встановлено, що солдатом ОСОБА_1 самовільно залишено військову частину без поважних причин 19.01.2023, чим порушено вимоги статті 6, абзаців 1,2,4 статті 11, статей 16,127, абзаців 1,3-5,7-8,12,15-17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Встановлено наявність обтяжуючих обставин правопорушення - вчинення його в умовах воєнного стану.

У зв`язку з викладеним командиром військової частини НОМЕР_1 наказано:

1. Службове розслідування вважати завершеним.

3. За самовільне залишення місця служби та відсутність на службі без поважних причин з 19.01.2023, неналежне виконання вимог наказів та інших керівних документів, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, статті 6, абзаців 1, 2, 4 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1, 3-5, 7-8, 12, 15-17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, З, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на солдата ОСОБА_1 , кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА», не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та згідно з окремим дорученням Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 за січень 2023 року в повному обсязі та зняти з усіх видів забезпечення з 19.01.2023.

До суду не надано доказів оскарження та/або скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.06.2023 року № 1530.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за N 745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У подальшому (і станом на час спірних правовідносин) відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 (у редакції від 18.10.2023 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 2-1 Постанови №168 (в редакції Постанови КМ № 43 від 20.01.2023) установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, врегульовано, зокрема, Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29 (далі - Окреме доручення № 912/з/29).

Пунктом 1 Окремого доручення № 912/з/29 визначено, що слід розуміти під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів".

Під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів" (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Згідно пункту 2 Окремого доручення № 912/з/29, на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Згідно пункту 5 Окремого доручення № 912/з/29, виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини;

керівника вищого органу військового управління - командирам. (начальникам) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 3 до цього доручення).

Згідно пункту 6 Окремого доручення № 912/з/29, накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згідно пункту 7 Окремого доручення № 912/з/29, у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень також включати військовослужбовців, які:

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних Із захистом Батьківщини), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер), але не більше періоду дії воєнного стану;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон), а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Пунктом 9 Окремого доручення № 912/з/29 визначено не включати до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень військовослужбовців, які:

9.1. Беруть участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

9.2. Проходять службу у багатонаціональних органах військового управління за кордоном.

9.3. Добровільно здалися в полон - з дня захоплення в полон, оголошеного наказом командира (начальника).

9.4. Самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

9.5. Відбувають покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах - з дня початку відбування покарання, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення відбування покарання, оголошеного наказом командира (начальника).

9.6. Усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника).

9.7. Відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

9.8. Вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника).

9.9. Навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення особи до самогубства, встановленого судом) - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство.

9.10. Вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією - за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини.

9.11. Перебували (за час перебування) під вартою чи домашнім арештом або на навчанні за кордоном (крім тих, які проходили підготовку (навчання) щодо порядку застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння та військової/спеціальної техніки) або у відпустках (за якими відповідно до законодавства України не передбачено збереження грошового забезпечення).

Зазначене не стосується військовослужбовців, визначених у підпунктах 9.4. - 9.8., 9.10., які протягом поточного місяця загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини) або захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині наявності у позивача права на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у спірний період - грудень 2022 року, суд дійшов наступного.

Позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України.

Як вже було зазначено вище, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2023 № 15, солдату ОСОБА_1 визначено виплатити додатково винагороду, передбачену постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, в розмірі 100 000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях за період з 04.12.2022 по 31.12.2022. У зв`язку з чим, як зазначив відповідач у відзиві, позивачу після надходження відповідних бюджетних асигнувань на банківські рахунки військової частини НОМЕР_1 буде виплачено належні йому суми, з урахуванням раніше виплачених сум, за грудень 2022 року.

Таким чином, відповідно до відзиву, відповідач визнає право позивача на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, в розмірі 100 000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях за період з 04.12.2022 року по 31.12.2022 року.

Проте, на час судового розгляду справи до суду не надійшло заяв сторін та доказів щодо виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, в розмірі 100 000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях за період з 04.12.2022 року по 31.12.2022 року.

Враховуючи, що позивач згідно прохальної частини позову оскаржує бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, в розмірі 100 000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях за період з 09.12.2022 року по 31.12.2022 року, суд здійснює розгляд справи по суті заявлених позовних вимог у цій частині, враховуючи, що відповідач визнає право позивача на отримання цієї додаткової винагороди.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, оскільки відповідач не заперечує факт участі позивача у бойових діях та визнає право позивача на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, в розмірі 100 000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях за період з 04.12.2022 року по 31.12.2022 року, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині наявності протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 04.12.2022 по 31.12.2022 рр.

Окрім того, з урахуванням приписів ч.2 ст. 9 КАС України та з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає необхідним зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складе. поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 04.12.2022 по 31.12.2022 рр., з урахуванням фактично виплачених сум.

Що стосується виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, в розмірі 30 000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за січень 2023 року, судом встановлено наступне.

Разом із відзивом на позовну заяву до суду надано копію витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2023 року №1530 про результати службового розслідування за фактами самовільного залишення місця служби військовослужбовцями у т.ч. солдатом ОСОБА_1 ; копії матеріалів службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_1 .

Як встановлено судом, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2023 №1843 заступником командира 14 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення 5 стрілецького батальйону проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов самовільного залишення місця служби військовослужбовцями - солдатом ОСОБА_5 , стрільцем-помічником гранатометника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_1 , кулеметником 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_6 , стрільцем-помічником гранатометника 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_4 , водієм-радіотелефоністом 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , та з метою встановлення ступеня вини осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

За результатами проведення службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 прийнятий наказ (з основної діяльності) від 13.06.2023 року № 1530, яким встановлено, що факт самовільного залишення місця служби з 19.01.2023 року військовослужбовцями, у т.ч. солдатом ОСОБА_1 підтвердився. Службовим розслідуванням встановлено, що солдатом ОСОБА_1 самовільно залишено військову частину без поважних причин 19.01.2023, чим порушено вимоги статті 6, абзаців 1,2,4 статті 11, статей 16,127, абзаців 1,3-5,7-8,12,15-17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Встановлено наявність обтяжуючих обставин правопорушення - вчинення його в умовах воєнного стану.

У зв`язку з викладеним командиром військової частини НОМЕР_1 наказано:

1. Службове розслідування вважати завершеним.

3. За самовільне залишення місця служби та відсутність на службі без поважних причин з 19.01.2023, неналежне виконання вимог наказів та інших керівних документів, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, статті 6, абзаців 1, 2, 4 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1, 3-5, 7-8, 12, 15-17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, З, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на солдата ОСОБА_1 , кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА», не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та згідно з окремим дорученням Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 за січень 2023 року в повному обсязі та зняти з усіх видів забезпечення з 19.01.2023.

Відповідно до статті 11 затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки.

Відповідно до статті Статуту внутрішньої служби, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби, про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут). Відповідно статтям 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту установлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з ст. 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту, серед іншого, передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Згідно з ч. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту №551-XIV під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Вимогами п. 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування, зокрема, невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно п. 3 розділ 3 Порядку № 608, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Згідно з п. 1, 5 та 6 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог п. 2 розділу VI Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Отже, у разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни, призначається службове розслідування, за результатами якого, у разі, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Отже, факт порушення військової дисципліни, має бути підтверджений у встановленому законодавством України порядку.

Суд зазначає, що за змістом підпункту 9.4 пункту 9 Окремого доручення № 912/з/29 додаткова винагорода не виплачується військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Вказане порушення має бути підтверджене у встановленому законодавством України порядку, тобто службовим розслідуванням.

Як встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.06.2023 року № 1530, за самовільне залишення місця служби та відсутність на службі без поважних причин з 19.01.2023, неналежне виконання вимог наказів та інших керівних документів, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, статті 6, абзаців 1, 2, 4 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1, 3-5, 7-8, 12, 15-17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, З, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на солдата ОСОБА_1 , кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , накладено дисциплінарне стягнення « СУВОРА ДОГАНА », вказано не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та згідно з окремим дорученням Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 за січень 2023 року в повному обсязі та зняти з усіх видів забезпечення з 19.01.2023.

До суду не надано доказів оскарження та/або скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.06.2023 року № 1530.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив, що відповідачем дотримано умови для застосування підпункту 9.4 пункту 9 Окремого доручення № 912/з/29 для позбавлення позивача додаткової винагороди за місяць, у якому здійснено порушення, тобто січень 2023 року.

Враховуючи наведене, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30 000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за січень 2023 року.

Що стосується доводів позивача про те, що з 20.01.2023 року він перебував на лікуванні в КНП «Канівська БЛ» Черкаська область, що підтверджується такими доказами як: Огляд лікаря від 31.01.2023 (копія додасться), комп`ютерною томографією головного мозку № 2411 від 25.01.2023 (а.с. 21).

Суд зазначає, що за наявності чинного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2023 року №1530 про результати службового розслідування за фактами самовільного залишення місця служби військовослужбовцями солдатом ОСОБА_1 , вказані доводи позивача не входять до предмету доказування.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №61 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст.90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ;69;70; АДРЕСА_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 04.12.2022 по 31.12.2022 рр.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складе. поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 04.12.2022 по 31.12.2022 рр., з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ;69;70; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Військова частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя О.А. Вовченко