Справа № 280/8896/23
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 січня 2024 року Справа № 280/8896/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), представник Скворцова Олена Володимирівна (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б), Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області (, 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3), Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області (, 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4) про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду через систему «Електроний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області (далі - відповідач 2), Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач 3) про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправними та скасувати: Рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №60 від 25.08.2023 «Про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 », Рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №60 від 22.09.2023 «Про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 », Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оформлене Листом №14904-15025/Т-02/8-0800/23 від 12.09.2023, «Про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 »;

зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 18 серпня 2023 року, та виплатити її;

стягнути з відповідача суму судових витрат, у сумі сплати судового збору 1073 грн. 60 грн.

Позовну заяву мотивовано тим, що в листопаді 2022 року, позивачка вперше звернулась до відповідач 1, з заявою про нарахування пенсії за віком. Головне Управління Пенсійного Фонду України у Запорізькій області, склало Рішення №60 від 18.11.2022 «Про відмову в призначені пенсії», мотивуванням було неякісність печатки на титульному листі на написі про зміну прізвища. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя встановлено належність Трудової книжки НОМЕР_3 від 16.07.1979 позивачу. Після отримання рішення суду 18.08.2023 позивачкою повторно здійснено звернення до ГУ ПФУ в Запорізькій області про нарахування пенсії за віком. Рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №60 від 25.08.2023, відмовлено в нарахуванні пенсії, в зв`язку з недостатністю страхового стажу - загальний страховий стаж позивача 25 років 06 місяців 02 дні. Зараховані всі періоди, крім догляду за дитиною до 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відсутній штамп на свідоцтві про народження сина ОСОБА_2 про видачу паспорту. Рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №60 від 22.09.2023 відмовлено в нарахуванні пенсії, в зв`язку з недостатністю страхового стажу - на підставі даних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний страховий стаж позивача складає лише 24 роки 04 місяці 08 днів. Зараховані всі періоди, крім: періоду навчання з 01.09.1979 по 22.06.1985, оскільки надано завірена нотаріально копія диплому про навчання, а не оригінал, крім того цей період перетинається з роботою. Також не зараховано до стажу період ведення нотаріальної діяльності з 10.10.1997 по 31.12.1998, оскільки по даним пенсійного органу відсутнє підтвердження сплати страхових внесків. Листом Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №14904-15025/Т-02/8-0800/23 від 12.09.2023 проінформовано позивача про відмову в нарахуванні пенсії, в зв`язку з недостатністю страхового стажу - менше 28 років (страховий стаж позивача складає лише 25 років 06 місяців 02 дні). Такі рішення відповідачів позивач вважає протиправними та незаконними у зв`язку із чим звернулася з даним позовом до суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

21 листопада 2023 року відповідачем 2 надано до суду відзив на позовну заяву. Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 15.09.2023 позивач надала заяву за № 1042 про призначення пенсії за віком. Страховий стаж заявниці на дату звернення становило 24 роки 04 місяці 08 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: період навчання з 19.09.1979 по 22.06.1985 по нотаріально-завіреній копії диплому НОМЕР_4 від 22.06.1985, оскільки не було надано оригіналу документу та зазначений період перетинається з роботою з 10.10.1997 по 31.12.1998 період нотаріальної діяльності, оскільки відсутнє підтвердження про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішенням від 22.09.2023 № 60 по зверненню від 15.09.2023 ОСОБА_1 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Підставою для вчинення дій, спрямованих на зарахування до загального трудового стажу, є відповідні довідки/свідоцтва/патент/тощо що підтверджують підприємницьку діяльність позивачки з 10.10.1997 по 31.12.1998 (нотаріальної діяльності) та сканована з оригіналу копія диплому НОМЕР_4 від 22.06.1985, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому законом порядку. Позивачкою не було дотримано встановленого порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону. Відтак, Головним управлінням правомірно відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про поновлення виплати пенсії та заяви про зміну способу виплати пенсії. Будь-яке порушення прав позивача на пенсійне забезпечення з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відсутнє. На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

23 листопада 2023 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Представник відповідача 1 заперечує проти задоволення позовної заяви та вказує на те, що 18.08.2023 позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням від 25.08.2023 № 60 ГУ ПФУ у Закарпатській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з наданими до заяви документами, страховий стаж складає 25 років 06 місяців 02 дні. До страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до 3-ох річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відсутній штамп про видачу паспорта. 15 вересня 2023 року позивач повторно звернулась з заявою про призначення пенсії за віком. Заяву було відпрацьовано за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Донецькій області. Рішенням від 22.09.2023 № 60 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно з наданими до заяви документами, страховий стаж складає 24 роки 04 місяці 08 днів. До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 22.06.1985, оскільки не було надано оригіналу диплому та зазначений період перетинається з роботою; період нотаріальної діяльності з 10.10.1997 по 31.12.1998, оскільки відсутнє підтвердження про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Оскільки, у свідоцтві про народження дитини відсутній штамп про видачу паспорта, спірний період догляду за дитиною до 3-ох річного віку не може бути зарахований до страхового стажу позивача. Підтвердження навчання позивачем було надано нотаріально завірену копію диплому серія НОМЕР_4 від 22.06.1985, але оригіналу документу на підтвердження копії диплому до Управління не надавалась. Оскільки, позивачем до заяви про призначення пенсії не надано жодних даних (довідок) про перерахування страхових внесків із сум доходів, виплачених на користь позивача за період нотаріальної діяльності з 10.10.1997 по 31.12.1998, спірний період не може бути зарахований до страхового стажу позивача. Виходячи із вищезазначеного, дії відповідача 2 та відповідача 3 не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні Також, відповідач 1 вказує, що заяву позивача про призначення пенсії за віком не розглядав та рішення щодо неї не приймав, отже не вчиняв протиправних дій щодо позивача, а тому не має відповідати в частині позовних вимог про зобов`язання нарахувати пенсію позивачу та виплатити її. Відповідач 1 просить суд відмовити у задоволенні позову.

Разом із відзивом відповідачем 1 надано копії пенсійної справи позивача.

11 грудня 2023 року на адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області в якому відповідач 3 заперечує проти задоволення позову. Пояснення відповідача 3, викладені у відзиві на позовну заяву за своїм змістом є аналогічними поясненням, наданим іншими відповідачами у справі. Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області просить у задоволенні позову відмовити.

Представником позивача 18.12.2023 надано до суду клопотання про розгляд позовної заяви без її участі.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 .

18 серпня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області від 25.08.2023 № 60 про відмову у призначенні пенсії відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж становить - 25 років 6 місяців 2 дні. Результати розгляду документів: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди стажу, крім догляду за дитиною до 3-ох річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відсутній штамп про видачу паспорта.

Листом від 12.09.2023 № 14904-15025/Т-02/8-0800/23 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомлено позивачу про те, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії направлено Головним управлінням листом № 0800-0216-8/57034 від 29.08.2023 на електронну адресу. Перевіркою обставин звернення встановлено, що за результатами розгляду документів Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Закарпатській області прийнято рішення про відмову у зв`язку із відсутністю необхідного стажу. За результатами розгляду документів, доданих до заяви страховий стаж становить 25 років 6 місяців 2 дні. Право на пенсію позивачка матиме після досягнення 65-річного віку або в разі набуття необхідного страхового стажу (28 років).

15 вересня 2023 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області від 22.09.2023 № 60 про відмову у призначенні пенсії відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Загальний страховий стаж становить - 24 роки 4 місяці 8 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, окрім: періоду навчання з 01.09.1979 по 22.06.1985 по нотаріально-завіреній копії диплому НОМЕР_4 від 22.06.1985, оскільки не було надано оригіналу документу та зазначений період перетинається з роботою; періоду нотаріальної діяльності з 10.10.1997 по 31.12.1998, оскільки відсутнє підтвердження про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами справи обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-ІV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст.8 Закону №1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац 1 частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з абзацом 9 частини 3 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону (абзац 1 частини 2 статті 27 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також в т.ч.: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок № 637.

Згідно пункту 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).

В пункті 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку № 637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту "ж" частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком №637.

Відповідно пункту 11 вказаного Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3- річного віку мати не працювала.

Отже, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_6 від 13.06.1996 підтверджено те, що позивач є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріали справи містять копію паспорта громадянина України НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області 14.09.2002.

За змістом ст. 181 Кодексу законів про працю України, що узгоджується з положеннями ст. 56 Закону № 1788-ХІІ, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Отже, до загального і спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №607/6447/17-а, 16.05.2019 у справі № 607/15077/16-а, від 19.02.2020 у справі №607/19152/15-а.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI, актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Враховуючи викладене, приписами Порядку № 637 визначено альтернативні варіанти підтвердження факту народження дитини - на підставі свідоцтва про народження або паспорту, при цьому вказана норма не надає переваг одному з цих документів.

В контексті приписів Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» свідоцтво про народження є безспірним доказом факту народження дитини.

При цьому, вимоги про обов`язкову наявність у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта чинним законодавством не передбачені.

Таким чином, наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала. При цьому, вимоги про обов`язкову наявність у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта для зарахування відповідного періоду до стажу роботи чинним законодавством не передбачені.

За таких обставин, суд доходить висновку про безпідставність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №60 від 25.08.2023 «Про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 ».

З приводу зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1979 по 22.06.1985 суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно диплому серії НОМЕР_4 позивачка з 1979 по 1985 навчалася в Ярославському державному університеті.

У трудовій книжці серії НОМЕР_8 зазначено, що у період з 10.07.1979 по 15.10.1980 позивачка працювала машиністкою та старшою машиністкою у Ярославському обласному суді (записи 1 -3). В період з 02.04.1981 по 17.04.1984 позивачка займала посаду оператора Центральної бібліотечної системи м. Ярославля. (записи № 4-5). З 16.05.1984 по 31.12.1984 позивачка працювала секретарем-машиністом Першої Ярославської державної нотаріальної контори (записи № 6 - 7). 01 січня 1985 року позивачку переведено на посаду державного нотаріуса Першої Ярославської державної нотаріальної контори на якій вона працювала до 01.12.1988 (записи № 8 - 9).

Згідно розрахунку Форми РС-право до рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області від 22.09.2023 № 60 до страхового стажу позивача у спірний період зараховано періоди роботи: 10.07.1979 - 15.10.1980, 02.04.1981 - 17.04.1984, 18.04.1984 - 15.05.1984 (догляд за дитиною до 3 років), 16.05.1984 - 31.12.1984, 01.01.1985 - 21.04.1989.

Стаття 56 Закону № 1788-XII визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Підпунктом д частини 3 цієї статті встановлено, що до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є саме наявність відповідного стажу, а не дотримання формальностей у оформленні документів наданих на підтвердження відповідного стажу. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем 2 неправомірно відмовлено у зарахуванні спірних періодів роботи позивача до стажу роботи з підстав не надання оригіналу диплома.

Водночас, зарахування до стажу роботи позивача окремих періодів згідно розрахунку Форми РС-право до рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області від 22.09.2023 № 60, які збігаються з часом навчання, виключає можливість їх повторного зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду нотаріальної діяльності з 10.10.1997 по 31.12.1998, у зв`язку із відсутністю підтвердження про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України суд дійшов наступних висновків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 «Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» пункт 4 Порядку № 637 доповнено абзацом другим, згідно з яким періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення № 794), відповідно до пункту 1 якого персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з пунктом 5 Положення № 794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї постанови.

Згідно з пунктом 7 Положення №794 уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України від 10.06.1994 № 5-5 (яка діяла в межах спірного періоду) (далі - Інструкція) встановлено, що платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є: фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, адвокати, приватні нотаріуси (п. 2.7 Інструкції).

Відповідно до пункту 18 зазначеної Інструкції платники зборів, зазначені в пп. 2.2, 2.4, 2.7 цієї Інструкції, зобов`язані: вести облік виплати громадянам коштів, у тому числі в натуральній формі, з яких проводиться відрахування на соціальне страхування.

Своєчасно і в повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати до Пенсійного фонду страхові збори, а також подавати йому відповідні звіти.

Згідно з пунктом 4 Інструкції передбачено, що відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 №400/97-ВР встановлено такі ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема для платників збору, визначених у пункті 2.7 Інструкції, у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яку обчислено в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Збори громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, адвокатів, їх помічників, приватних нотаріусів та інших громадян, діяльність яких заснована на приватній власності фізичної особи та виключно на її праці, нараховуються на чистий доход, що підлягає оподаткуванню, тобто на різницю між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що пов`язані з одержанням доходу, на підставі витягів з податкових декларацій. При цьому не враховуються суми акцизного збору і податку на добавлену вартість. Такі витяги, завірені податковою інспекцією, подаються платником до Пенсійного фонду в 15-денний строк після закінчення кварталу. При визначенні чистого доходу громадянина-підприємця не включаються суми винагород, одержані ним за працю по угодах цивільно-правового характеру, так як нарахування страхових зборів на них повинно здійснювати підприємство, що виплачує винагороду, крім випадків, коли суми винагород виплачені підприємством (фірмою), що являється іноземною юридичною особою (пункт 7.1 Інструкції ).

Положеннями пункту 7.7 Інструкції було встановлено, що орган Пенсійного фонду видає довідку про сплату страхових зборів (додаток №4 цієї Інструкції) платникам, що припинили підприємницьку діяльність або змінили місце проживання, а також для подання її до органів соціального захисту населення при призначенні або перерахунку пенсії.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що у спірний період на законодавчому рівні було передбачено зарахування для обчислення пенсій заробітку, одержаного громадянами від здійснення підприємницької діяльності у разі сплати ними страхових внесків до Пенсійного фонду України, оскільки такі громадяни підлягали державному соціальному страхуванню, провадили трудову діяльність, як самозайняті особи і підлягали реєстрації як платники внесків в органах ПФУ.

Водночас у підпункті 1 пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV зазначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій за нормами Закону № 1058-IV врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

У пункті 2.1. розділу II Порядку №22-1 встановлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 794 від 04.06.1998 затверджене Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення № 794), згідно з пунктом 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення №794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Згідно з пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України Про інформацію має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови.

Згідно з пунктом 7 Положення №794 уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Пунктами 9.1-9.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 № 16-6 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.11.2001 за № 998/6189 (далі Інструкція № 16-6) визначено поняття організації персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України. Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, розділ XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV доповнено пунктом 3-1, яким встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Водночас, до Порядку №22-1 також були внесені зміни, за змістом яких періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 по 31 грудня 2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 по 31 грудня 2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно з п. 6 Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Системний аналіз наведених вище положень законодавства дає підстави для висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Таким чином, законодавчо визначеною умовою для врахування періоду трудової діяльності особи, яка в проміжок часу зокрема з 2000 по 2004 року займалася підприємництвом, для його страхового стажу є сам лише факт сплати ним страхових внесків, незалежно від їх розміру.

Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_8 з 10.10.1997 позивачем розпочато нотаріальну діяльність в Мелітопольському нотаріальному окрузі (приватний нотаріус) (запис № 13).

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, щодо системи оподаткування на якій перебував протягом спірного періоду позивач.

Верховний Суд у постанові від 26.10.2018 в справі №643/20104/15-а зазначив, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01.07.2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01.07.2000 року - довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду з 01.10.1997 до 31.12.1998 (приватна нотаріальна діяльність), оскільки за вказані періоди не надано документів, що підтверджують сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що Рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №60 від 22.09.2023 «Про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 » є протиправним в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання в Ярославському державному університеті у зв`язку із не наданням оригіналу диплому.

З приводу рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оформленого листом №14904-15025/Т-02/8-0800/23 від 12.09.2023 суд зазначає, що вказаний лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень, дією якого порушуються права або інтереси позивача.

В даному випадку, порушення прав позивача відбулось внаслідок ухвалення рішень про відмову в призначенні пенсії за віком, і саме визнання протиправними та скасування таких рішень є належним способом захисту порушеного права.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги визнати протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оформленого листом №14904-15025/Т-02/8-0800/23 від 12.09.2023 не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 18 серпня 2023 року, та виплатити її, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку, призначення, перерахунку пенсій громадянам.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд враховує ту обставину, що у силу абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

А відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Враховуючи обставини справи, суд вважає належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача визнання протиправними та скасування Рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 60 від 25.08.2023 «Про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 », Рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 60 від 22.09.2023 «Про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 » та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2 576,04 грн.

З огляду на обсяг задоволених посадових позовних вимог підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень, якими прийнято протиправні рішення витрати по сплаті судового збору по 858,88 грн. з кожного.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), представник Скворцова Олена Володимирівна (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б), Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області (, 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3), Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області (, 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4) про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №60 від 25.08.2023 «Про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 », рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №60 від 22.09.2023 «Про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати па оплату судового збору у розмірі 858,88 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 витрати па оплату судового збору у розмірі 858,88 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 03 січня 2024 року.

Суддя О.О. Артоуз