Справа № 160/62/23
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 160/62/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі №160/62/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , підполковнику, начальнику складу пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 додаткової винагороди, визначеної відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року за № 168 за період з 24.02.2022 року по 09.11.2022 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , підполковнику, начальнику складу пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 додаткової винагороди відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року за № 168 в період з 24.02.2022 по 09.11.2022 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач проходив військову службу за контрактом в Збройних Силах України.

20 листопада 2020 року за наказом командира військової частини НОМЕР_3 №226 був призначений на посаду начальника складу пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 Об`єднаний центр забезпечення) м. Харків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2022 № 240, апелянта було звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та проведено нарахування всіх видів грошового забезпечення Тобто останнім місцем проходження військової служби була військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

Так, під час проходження служби у м. Харків військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 , у тому числі апелянт, виконували бойові завдання щодо забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, та спротиву наступальних дій дегенеративної нації російська федерація.

Активність бойових дій у м. Харкові та окупація Харківської області висвітлювалась в засобах масової інформації та є загальним доступним фактом, як територія України де велися та наразі ведуться бойові дії.

Весь особовий склад військової частини НОМЕР_1 залучався для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення цих заходів.

Так бойовими розпорядженнями Головнокомандувача Збройних Сил України від 23.03.2022 №39/034/92/29, бойовим розпорядженням Командувача Об`єднаних Сил Збройних Сил України від 23.02.2022 року №313/200/80, бойовим розпорядженням ОуВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25.03.2022 №182т залучено військову частину НОМЕР_5 до складу сил та засобів оборони міста Харкова для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з 24.02.2022 року.

У ході забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в особовому складі військової частини НОМЕР_1 була наявна низка загиблих та поранених військовослужбовців. За цими фактами як артилерійських та мінометних обстрілів в частині ведеться Журнал бойових дій. Витяги з журналу бойових дій надаються.

За весь час проходження військової служби, починаючи з 24.02.2022 року, з боку відповідача відповідні виплати, передбачені чинним законодавством для військовослужбовців які забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, апелянту не проводились.

Згідно довідки про доходи від 15.11.2022 №1803 та довідки від 09.11.2022 №1694 грошове забезпечення та додаткові виплати, винагороди, які проводились, виплачувалась апелянту без урахування додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Скаржник наголошує, що фактично вищим командуванням ЗСУ було залучено особовий склад військової частини НОМЕР_1 до виконання обов`язків під час дії воєнного стану.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_6 , виданий 25.02.1997 Жовтневим РУГУМВС України в місті Києві; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.8 зворотній бік); згідно із довідкою переселенця 1226- фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.65).

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_7 від 17.06.2015 (а.с. 10).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2022 №240 підполковника ОСОБА_1 , начальника складу пального та мастильних матеріалів, звільненого наказом Командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 21.10.2022 №193 у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визнано таким, що справи та посаду здав, з 09.11.2022 є таким, що виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно із довідкою Військової частини НОМЕР_1 (а.с.20) підполковник ОСОБА_1 дійсно проходив військову службу з 21.11.2020 по 09.11.2022 на посаді начальника складу пального та мастильних матеріалів у Військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

08.12.2022 адвокат Слободянюк Р.О. в інтересах позивача подано до командира Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит №08/12/1 (а.с. 118), в якому просив надати наступну інформацію та документи, що підтверджують відповідну інформацію, а саме: 1) Довідку про нарахування та виплату грошового забезпечення підполковника ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2022 року по фактичний день звільнення з військової служби, а саме 09.11.2022 року; 2) Повідомити, чи була переведена Військова частина НОМЕР_1 на штати військового часу, починаючи з 24.02.2022 року. У випадку переведення у більш пізніший час повідомити, з якого періоду було переведено; 3) Повідомити про місце постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 , починаючи з 24.02.2022 року, із зазначенням населеного пункту з урахуванням вимог законодавства про державну таємницю; 4) Повідомити чи перебувала Військова частини НОМЕР_1 не території населених пунктів або іншої місцевості, де велися бойові дії; 5) Залучалась військова частина НОМЕР_1 до безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення, здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів? У випадку не залучення військової частини НОМЕР_1 , повідомити про підставу та надати копію від (наказ) завірених належним чином; 6) Чи приймались будь які накази Військовою частиною НОМЕР_1 або вищим командуванням ЗСУ щодо залучення та ведення військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 бойових дій, інших дій, пов`язаних із супротиву агресії російської федерації. Надати належним чином завірені копії документів; 7) Повідомити та надати належним чином завіренні наказ щодо заохочення, присвоєння будь-яких знань, нагородження відзнаками з 24.02.2022 року підполковника ОСОБА_1 ; 8) Надати функціональні обов`язки та службові інструкції посадових обов`язків за посадою, яку займав підполковник ОСОБА_1 .

Військова частина НОМЕР_1 Листом від 19.12.2022 №2266 (а.с. 117) повідомлено про розгляд адвокатського запиту від 08.12.2022 №08/12/1 та вказано, що інформація та документи, які запитуються, а саме: щодо переведення Військової частини НОМЕР_1 на штат військового часу, місце постійної дислокації, безпосередня участь у бойових діях, перебування частини на територіях, де велись бойові дії, розпорядчі документи органів військового управління з цих питань, містять інформацію, яка відноситься до таємної або частково становить службову інформацію з обмеженим доступом. Безпідставне розголошення вказаної інформації, крім вчинення посадовими особами частини кримінального або адміністративного правопорушень у сфері охорони державної таємниці, може спричинити шкоду інтересам національній безпеці України. Враховуючи викладене, у наданні документів та інформації, зазначених у пунктах 2-6 адвокатського запиту, відмовлено.

До листа від 19.12.2022 №2266 надано: довідку про нарахування та виплату грошового забезпечення підполковника ОСОБА_1 від 12.12.2022 вих. № 365; документи щодо заохочення підполковника ОСОБА_1 (копію витягу з наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 19 серпня 2022 року № 1110); копію функціональних обов`язків начальника складу пального та мастильних матеріалів.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2022 №365 «Про нарахування та виплату грошового забезпечення підполковнику ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період 01.01.2022-09.11.2022» (а.с. 48) позивачу нараховано та виплачено: в лютому 2022 року - 30415,22грн., з яких: додаткова винагорода на період дії воєнного стану 5357,14 грн.; в березні 2022 року 55058,08грн., з яких: додаткова винагорода на період дії воєнного стану - 30000,00 грн.; в квітні 2022 року 55058,08грн., з яких: додаткова винагорода на період дії воєнного стану - 30000,00 грн.; в травні 2022 року 55298,74грн., з яких: додаткова винагорода на період дії воєнного стану - 30000,00 грн.; в червні 2022 року 70308,83грн., з яких: додаткова винагорода на період дії воєнного стану - 30000,00грн.; в липні 2022 року 54720,93 грн., з яких: додаткова винагорода на період дії воєнного стану - 30000,00 грн.; в серпні 2022 року 65147,37грн., з яких: додаткова винагорода на період дії воєнного стану - 30000,00 грн.; у вересні 2022 року 55667,53грн., з яких: додаткова винагорода на період дії воєнного стану - 30000,00 грн.; у жовтні 2022 року 55667,53грн., з яких: додаткова винагорода на період дії воєнного стану - 30000,00 грн.; у листопаді 2022 року 457866,26 грн., з яких: додаткова винагорода на період дії воєнного стану 9000,00 грн.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000грн., визначеної постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 по 09.11.2022, звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підставами для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 військовослужбовцям, є безпосередня участь у бойових діях у певний період, що підтверджується належними доказами. Позивачем таких документів суду надано не було, та судом не встановлено.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, зауважив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 статті 9 Закону України від 20.11.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 2-3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Цей строк неодноразово продовжувався аналогічними Указами та наразі триває.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», КМ України 28.02.2022 прийнято постанову № 168.

Пунктом 1 Постанови №168 (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, виплата додаткової винагороди в розмірі до 100 000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебувають під час такої участі у бойових діях чи здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Як зазначалось, згідно з пунктом 2-1 Постанови № 168 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168», яка застосовувалася у період з 24 лютого 2022 року по 20 січня 2023 року) встановити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

25.03.2022 року Міністром оборони України прийнято рішення про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, яке того ж дня телеграмою №248/1298 доведено до відома, в тому числі, командирів (начальників) військових частин, установ.

Пунктом 2 цієї телеграми, яка застосовувалась до 01.06.2022 року, передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям встановлюється виплата щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

- 100 000 грн. військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

- 30 000 грн. іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Відповідно до п.3 телеграми документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Відповідно до п.4 телеграми командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цієї телеграми.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п.6 телеграми).

Разом з тим, з 01.06.2022 року застосовується порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначені Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022 року, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України.

Так, п. 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, поза термінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно із п. 4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Згідно до п. 5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

З огляду на приведені норми, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою України №168, є відповідні накази командирів (начальників) військових частин, в яких проходить службу військовослужбовець, та які видаються у разі підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах, що засвідчується Довідкою керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

При цьому, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу.

Позивач у період з 21.11.2020 по 09.11.2022 проходив військову службу на посаді начальника складу пального та мастильних матеріалів у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2022 №365 позивачеві виплачувалась додаткова грошова винагорода на період дії воєнного стану з лютого по листопад 2022 року в такому розмірі: за лютий 2022 року в сумі 5357,14 грн.; у березні 2022 року 30000,00 грн.; у квітні 2022 року - 30000,00 грн.; у травні 2022 року - 30000,00 грн.; у червні 2022 року - 30000,00грн.; у липні 2022 року - 30000,00 грн.; у серпні 2022 року - 30000,00 грн.; у вересні 2022 року - 30000,00 грн.; у жовтні 2022 року - 30000,00 грн.; у листопаді 2022 року 9000,00 грн.

Щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої п.1 Постановою №168, виходячи із розрахунку 100000 гривень на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у періоді з 24.02.2022 по 09.11.2022, суд зазначає наступне.

Позивач посилається на той факт, що весь особовий склад військової частини НОМЕР_1 залучався для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення цих заходів.

Так, бойовими розпорядженнями Головнокомандувача Збройних Сил України від 23.03.2022 №39/034/92/29, бойовим розпорядженням Командувача Об`єднаних Сил Збройних Сил України від 23.02.2022 року №313/200/80, бойовим розпорядженням ОуВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25.03.2022 №182т залучено військову частину НОМЕР_5 до складу сил та засобів оборони міста Харкова для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з 24.02.2022.

Разом з цим, командир ВЧ або інший командир, не складали довідку про безпосередню участь саме позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Отже, матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях (виконання прикордонним підрозділом бойових завдань в умовах безпосереднього взаємного вогневого контакту з противником; ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки на території противника або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, а також кількості днів участі у таких діях та заходах.

Сам лише факт виконання ВЧ бойових завдань на підставі бойових розпоряджень (наказів) на території м. Харків та Харківської області під час перебування на службі в період дії воєнного стану в Україні, не є достатньою підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень, яка передбачена пунктом 1 Постанови № 168.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що зазначені документи не можуть бути достатніми доказами, які свідчать про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у спірний період.

З огляду на вищевикладене, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, висновок суду першої інстанції ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статями 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі №160/62/23 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі №160/62/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко