Справа № 816/3418/15
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 р. Справа № 816/3418/15
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Яковини В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської обласної прокуратури та особи, що приєдналась до апеляційної скарги, - Офісу Генерального прокурора на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 (суддя О.В. Гіглава, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 04.05.23) по справі № 816/3418/15

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської обласної прокуратури , Офісу Генерального прокурора

про скасування рішення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до прокуратури Полтавської області, Генеральної прокуратури України в якому з урахуванням уточнень позовних вимог (том 1 а.с. 161-177) просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Полтавської області від 09.07.2015 № 337к про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області;

- стягнути з Прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10.07.2015 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора поінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

26.05.2020 протокольною ухвалою судом першої інстанції змінено назву відповідача з Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора, з огляду на те, що відповідно до наказу Генерального прокурора від 23.12.2019 № 351, опублікованого у газеті "Голос України" 23.12.2019, визначено, що днем початку роботи Офісу Генерального прокурора є 02.01.2020. При цьому, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фактично мала місце зміна назви юридичної особи Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора. Відповідно, у наведеному випадку не мало місце правонаступництво Офісом Генерального прокурора за Генеральною прокуратурою України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 у справі №816/3418/15, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021, позов ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Офісу Генерального прокурора України про скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Полтавської області від 09.07.2015 № 337к про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області з 10.07.2015. Стягнуто з прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.07.2015 по 16.06.2020 у сумі 425893,55 грн, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади". Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення з 10.07.2015 ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області та в частині стягнення з прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5888,82 грн.

Постановою Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №816/3418/15 касаційні скарги Офісу Генерального прокурора, Полтавської обласної прокуратури та ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд виходив з того, що судами критерію, передбаченому пунктом 12 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади", для застосування до позивача відповідної заборони оцінки не надано та не встановлено виключного кола документів, що стали підставою для прийняття спірного наказу про звільнення позивача.

Матеріали справи №816/3418/15 надійшли до Полтавського окружного адміністративного суду 14.02.2023 та передані на розгляд судді Гіглаві О.В.

05.04.2023 позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог (том 4 а.с. 81-105), в якій просив суд:

- визнати протиправним наказ прокурора Полтавської області від 09.07.2015 № 337к про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області;

- стягнути з Полтавської обласної прокуратури на його користь різницю недоплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення в розмірі 454730,06 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади".

11.04.2023 заяву позивача про уточнення позовних вимог прийнято судом до розгляду, а також змінено найменування відповідача-2 з прокуратури Полтавської області на Полтавська обласна прокуратура, оскільки відповідно до наказу Генерального прокурора від 03.09.2020 №410 відбулось перейменування без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та перейменовано юридичну особу "Прокуратура Полтавської області" у "Полтавська обласна прокуратура". Днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020 /наказ Генерального прокурора від 08.09.2020 №414/ (том 4 а.с. 120-123).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.07.2015 по 16.06.2020 в розмірі 451825,44 грн (чотириста п`ятдесят одна тисяча вісімсот двадцять п`ять гривень сорок чотири копійки), з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Зобов`язато Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

В решті позову відмовлено.

Частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем -Полтавською обласною прокуратурою подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття в частині задоволених позовних вимог з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуваний наказ видано прокурором Полтавської області в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України "Про очищення влади" та "Про прокуратуру". Вказує, що самостійне скасування керівником Полтавської обласної прокуратури 09.03.2021 наказом № 75 к наказу прокурора Полтавської області від 09.07.2015 № 337к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, вчинено виключно на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021. У подальшому наказом керівника Полтавської обласної прокуратури від 10.03.2021 № 78к, на підставі заяви ОСОБА_2 від 09.03.2021, останнього звільнено із займаної посади за власним бажанням з 11.03.2021 (п.7 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру". Також зазначає, що без надання оцінки законності звільнення позивача із займаної посади, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність компенсації йому коштів за вимушений прогул у розмірі 451 825, 44 грн. з проведенням необхідних відраувань.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

Офісом Генерального прокурора подано заяву про приєднання до апеляційної скарги.

В судовому засіданні 19.12.2023 протокольною ухвалою колегія суддів на місці ухвалила задовольнити заяву Офісом Генерального прокурора про приєднання до апеляційної скарги Полтавської обласної прокуратури.

Представник відповідачів - Трофіменко О.О. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.

Представник позивача - Фесенко О.О. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в задоволенні скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що що ОСОБА_1 з 2009 року працював в органах прокуратури (том 1 а.с. 31-34), зокрема, з :

- з 13.07.2009 призначений на посаду старшого слідчого прокуратури м. Комсомольська;

- з 03.10.2012 переведений на посаду прокурора відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчим органів прокуратури;

- з 05.12.2012 переведений на посаду старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні;

- з 04.08.2014 переведений на посаду старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення;

- з 15.10.2014 переведений на посаду старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні.

16.10.2014 набув чинності Закон України "Про очищення влади", яким передбачені підстави та порядок проведення процедури люстрації щодо посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування.

10.04.2015 позивачем подано до Прокуратури Полтавської області заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади" (том 1 а.с. 37).

Довідкою про результати перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади" щодо ОСОБА_1 встановлено, що до старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області юриста 1 класу ОСОБА_1 застосовується заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади" на основі критерію, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 3 цього Закону. Вказана довідка погоджена Прокурором Полтавської області 09.07.2015 (том 4 а.с. 124-125).

03.07.2015 Генеральною прокуратурою України затверджено висновок про результати перевірки достовірності вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" (том 1 а.с. 38-41).

У висновку зазначено, що старшим прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області ОСОБА_1 у період роботи в органах прокуратури з 21.11.2013 по 22.02.2014, здійснювалися дії (заходи), наведені у пункті 12 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади", які тягнуть за собою застосування до останнього заборон, передбачених частиною третьою статті 1 вказаного Закону. Так, у кримінальному провадженні №0000034 виніс постанову про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення з частини першої статті 14, частини першої статті 341 КК України на частину першу статті 341 КК України, погодив клопотання про здійснення приводу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , погодив повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 341 КК України, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також погодив доповнення до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_3 та підтримав у суді клопотання про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 та ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відтак, за результатами проведеної перевірки у висновку встановлено, що до старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області ОСОБА_1 застосовується заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади" на основі критерію, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 3 цього Закону.

Наказом Прокуратури Полтавської області від 09.07.2015 № 337к, керуючись статтею 16 Закону України "Про прокуратуру", частиною третьою статті 1 та частиною другою статті 3 Закону України "Про очищення влади" звільнено юриста 1 класу ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України (том 1 а.с. 42).

Не погоджуючись з наказом про звільнення з органів прокуратури, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату розгляду цієї справи наказ від 09.03.2021 №75к про скасування спірного наказу від 09.07.2015 №337к та поновлення позивача на посаді з 10.07.2015 є чинним та не скасованим, а тому у суду відсутні правові підстави для визнання протиправним вже скасованого самим відповідачем рішення суб`єкта владних повноважень.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.07.2015 по 16.06.2020 в розмірі 451825,44 грн та зобов`язання Офісу Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Так, судовим розглядом встановлено та відповідачами не заперечується, що на виконання судового рішення від 16.06.2020 у цій справі 09.03.2021 керівником Полтавської обласної прокуратури в добровільному порядку прийнято наказ №75к (том 4 а.с. 106), яким наказано:

1. Наказ прокурора Полтавської області від 09.07.2015 № 337к про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області скасувати.

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області з 10.07.2015.

Наступного дня, а саме 10.03.2021, керівником Полтавської обласної прокуратури прийнято наказ №78к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області з 11.03.2021 у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 7 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру") /том 4 а.с. 107/.

Станом на дату розгляду справи судом вказані накази є чинними та не скасованими.

Також судовим розглядом встановлено, що на виконання судового рішення від 16.06.2020 у цій справі ОСОБА_1 виплачено 425893,55 грн (з проведенням необхідних відрахувань) середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.07.2015 по 16.06.2020, що підтверджується копіями меморіального ордеру №2 від 02.03.2021, платіжних доручень № 378 від 01.03.2021 та № 377 від 01.03.2021 (том 4 а.с. 42-44).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправним вже самостійно скасованого самим відповідачем наказу прокурора Полтавської області від 09.07.2015 № 337к про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області

Відсутні й підстави для надання оцінки під час нового розгляду справи підставам звільнення позивача з посади відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України (з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади") з огляду на самостійне скасування Полтавською обласною прокуратурою наказу від 09.07.2015 №337к про звільнення ОСОБА_1 відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України та поновлення його на займаній посаді з 10.07.2015.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про порушення судом першої інстанції вимог ч. 5 ст.353 КАС України, оскільки при винесенні Касаційним адміністративним судом постанови від 02.02.2023 року, якою направлено дану судову справу на новий розгляд, суду касаційної інстанції були невідомі обставини самостійного скасування Полтавською обласною прокуратурою 09.03.2021 наказом керівника Полтавської обласної прокуратури №75к наказу прокурора Полтавської області від 09.07.2015 № 337к про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не врахував висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 06.08.2020 у праві № 823/61/16, оскільки вказана постанова та оскаржуване судове рішення, прийняті у різних правовідносинах, за різних фактичних обставин справи, що у своїй сукупності не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства та, відповідно, правові позиції у справі № 816/3418/15.

Щодо позовних вимог про стягнення з Полтавської обласної прокуратури різниці недоплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення в розмірі 454730,06 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з огляду на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади 09.07.2015 з ініціативи роботодавця та його поновлення на цій посаді з 10.07.2015 наказом керівника Полтавської обласної прокуратури 09.03.2021, шляхом самостійного скасування наказу про звільнення від 09.07.2015 №337к, наявні підстави вважати вказаний період (з дати звільнення по дату фактичного поновлення) вимушеним прогулом позивача, який не залежав від його волевиявлення.

Скасовуючи власний наказ про звільнення та поновлюючи позивача на посаді, з якої його було звільнено, Полтавською обласною прокуратурою не проведено нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку у вірно обрахованому розмірі за весь час вимушеного прогулу.

Як зазначено вище, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.07.2015 по 16.06.2020 в розмірі 425893,55 грн (з проведенням необхідних відрахувань) сплачено відповідачем-2 на користь позивача відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 у цій справі в березні 2021 року.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, у день свого звільнення 09.07.2015 позивач не перебував на робочому місці у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю в період з 08.07.2015 по 24.07.2015 включно, що підтверджується листком непрацездатності серії АГЦ № 099869 (том 1 а.с. 44). Згідно даних листка непрацездатності ОСОБА_1 мав стати до роботи 25.07.2015, що було суботою й вихідним днем.

На підставі листка непрацездатності серії АГЦ № 099869 за період хвороби з 08.07.2015 по 24.07.2015 ОСОБА_1 в липні 2015 року нараховані лікарняні в сумі 2878,95 грн, з яких 846,75 грн за рахунок підприємства, 2032,20 грн за рахунок Фонду соціального страхування. Лікарняні за рахунок підприємства виплачені позивачу в липні 2015 року, а за рахунок Фонду соціального страхування в серпні 2015 року, що не заперечувалось представником позивача.

Відтак, період з наступного дня після звільнення, тобто з 10.07.2015 по 24.07.2015 включно був періодом тимчасової непрацездатності позивача, за який йому виплачені лікарняні, а не періодом вимушеного прогулу, за який підлягає виплаті середній заробіток.

Крім того, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі №440/2132/21, що набрало законної сили 01.02.2022, стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 у справі №816/3418/15 за період з 17.06.2020 по 08.03.2021 в розмірі 63796,46 грн. (https://reestr.court.gov.ua/Review/97526330).

З огляду на вищевикладене, на користь позивача підлягає виплаті середній заробіток за період з 27.07.2015 (перший робочий день після завершення тимчасової непрацездатності) по 16.06.2020. При цьому, суд зауважує, що вина позивача у тому, що розгляд справи тривав понад один рік відсутня.

Згідно з вимогами статті 27 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Для обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі Порядок №100).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 (у редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 вказаного Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за це період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку №100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

За змістом пункту 10 Порядку №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати в розрахунковому періоді за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.06.2021 у справі №826/17798/14.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з довідкою відповідача-2 від 05.06.2020 № 18-448вих.20, середньоденний розмір заробітної плати позивача, розрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати та постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури", складає у період з липня 2015 року по листопад 2015 року 280,42 грн, виходячи з окладу позивача 1597,00 грн (том 1 а.с. 247-248).

Так, кількість робочих днів за період вимушеного прогулу позивача з 27.07.2015 по 30.11.2015 становить: липень 2015 року - 5 робочих днів; серпень 2015 року 20 робочих днів; вересень 2015 року 22 робочих дні; жовтень 2015 року 21 робочий день; листопад 2015 року 21 робочий день.

Таким чином, сума середнього заробітку за період з 27.07.2015 по 30.11.2015 становить 24957,38 грн (89 робочих днів х 280,42 грн).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" установлено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов`язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури". Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 грудня 2015 року.

Тому посадовий оклад старшого прокурора з грудня 2015 року становив 1996,00 грн (попередній оклад позивача 1597,00 грн + 25% = 1996,00 грн).

Таким чином, з 01.12.2015 середньоденна заробітна плата позивача підлягає наступному розрахунку: 280,42 грн + 25 % = 350,53 грн (також підтверджується довідкою відповідача-2 від 05.06.2020 № 18-448вих.20).

Кількість робочих днів за період з 01.12.2015 по 05.09.2017 становить: грудень 2015 року 23 робочих дні; 2016 рік (19, 21, 22, 21, 19, 19, 22, 22, 22, 20, 22, 22) - 251 робочий день; січень 2017 року 20 робочих днів; лютий 2017 року 20 робочих днів; березень 2017 року 22 робочих дні; квітень 2017 року 19 робочих днів; травень 2017 року 20 робочих днів; червень 2017 року 20 робочих днів; липень 2017 року 21 робочих днів; серпень 2017 року 22 робочих дні; по 05.09.2017 (включно) 3 робочих дні.

Отже, сума середнього заробітку за період з 01.12.2015 по 05.09.2017 становить 154583,73 грн (441 робочий день х 350,53 грн).

06.09.2017 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", згідно з якою внесені зміни щодо оплати праці працівників прокуратури, зокрема, у додатку 2 зазначено: прокурор прокуратури місячний посадовий оклад 5730,00 грн.

Отже, пропорційно вираховується коефіцієнт: 5730 грн/1996,00 грн = 2,87.

У зв`язку з цим, з 06.09.2017 середньоденна заробітна плата позивача підлягає наступному розрахунку: 350,53 грн х 2,87 коефіцієнт = 1006,02 грн.

Кількість робочих днів становить за період: з 06 вересня 2017 року 18 робочих днів; жовтень 2017 року 21 робочий день; листопад 2017 року 22 робочих днів; грудень 2017 року 20 робочих днів; 2018 рік (21, 20, 21, 19, 21, 20, 22, 22, 20, 22, 22, 20) 250 робочих днів; 2019 рік (21, 20, 20, 20, 22, 18, 23, 21, 21, 22, 21, 21) 250 робочих днів; січень 2020 року 21 робочих днів; лютий 2020 року 20 робочих днів; березень 2020 року 21 робочий день; квітень 2020 року 21 робочий день; травень 2020 року 19 робочих днів; по 16 червня 2020 року 11 робочих днів.

Отже, сума середнього заробітку за період з 06.09.2017 по 16.06.2020 становить 698177,88 грн (694 робочих дні х 1006,02 грн).

Загальна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу позивача з 27.07.2015 по 16.06.2020 становить 1224 робочих днів.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача з Полтавської обласної прокуратури, складає 877718,99 грн (24957,38 грн + 154583,73 грн + 698177,88 грн).

Як вказано вище, середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 425893,55 грн (з проведенням необхідних відрахувань) сплачено відповідачем-2 на користь позивача відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 у цій справі в березні 2021 року, що позивачем не заперечується.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.07.2015 по 16.06.2020 в розмірі 451825,44 грн (877718,99 грн - 425893,55 грн).

Посилання Полтавської обласної прокуратури в апеляційній скарзі на висновки, викладені у постановах Верховного суду від 06.08.2019 року у справі № 640/4691/18 та від 26.06.2019 року у справі № 813/5855/15, від 26.03.2020 року у справі № 580/1115/19 колегія суддів не приймає з огляду на їх відмінність як за суб`єктним складом, так і за характером спірних правовідносин й підстав здійснення компенсаційних виплат, оскільки в таких справах стягується середній заробіток за час невиконання (затримки) виконання рішення суду, що є відмінним від середнього заробітку за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення, якому притаманні ознаки заробітної плати.

Колегія суддів не приймає до уваги та вважає безпідставним посилання скаржника на відомості Єдиного реєстру адвокатів України, згідно яких ОСОБА_1 24.06.2016 року отримав свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю та є самозайнятою особою, яка самостійно забезпечує себе роботою і отримує дохід від такої діяльності, з огляду на наступне.

Позивачем зазначено, що з огляду на прийняття органом прокуратури оскаржуваного наказу № 337к від 09.07.2015 року про звільнення займаної посади ним провадилась адвокатська діяльність виключно до дати видачі Полтавською обласною прокуратурою наказу № 75-к від 09.03.2021 року, яким останнього було поновлено на роботі.

09.03.2021 року ОСОБА_1 подано до Ради адвокатів Полтавської області заяву від 05.03.2021 року з проханням з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зупинити прав на зайняття адвокатською діяльністю та внести відповідні зміни до Єдиного реєстру адвокатів України.

Посилання Полтавської обласної прокуратури на постанову Верховного суду від 19.12.2018 року у справі № 802/1206/17-а, як на підтвердження своєї правової позиції не заслуговує на увагу, оскільки дана справа не є тотожною, та не містить подібних з цією справою правовідносин, оскільки стосується правовідносин, які виникли у особи з центром зайнятості з приводу припинення йому виплату допомоги по безробіттю з тих підстав, що в цей період під час перебування на обліку в центрі зайнятості ОСОБА_2 належав до категорії зайнятого населення, так як з 26.05.2016 поновив право на заняття адвокатською діяльністю.

Колегія суддів також вважає правильним рішення суду першої інстанції щодо задоволенння позовних вимог в частині зобов`язання Офіс Генерального прокурора поінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади", з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про очищення влади" відомості про осіб, щодо яких встановлено заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" (далі - Реєстр), що формується та ведеться Міністерством юстиції України.

Положення про Реєстр, порядок його формування та ведення затверджуються Міністерством юстиції України.

Положенням про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2014 №1704/5 (далі - Положення про Реєстр), передбачено, що Держателем Реєстру є Міністерство юстиції України.

Відповідно до п.п. 4, 8, 9 розділу І Положення про Реєстр, держатель Реєстру - Міністерство юстиції України (далі - Держатель).

Реєстраторами Реєстру (далі - Реєстратор) є: працівники самостійного структурного підрозділу Міністерства юстиції України, до основних завдань якого відноситься забезпечення формування та ведення Реєстру, уповноважені на внесення до Реєстру та вилучення з нього відомостей про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", а також формування та надання витягів з Реєстру у порядку, визначеному цим Положенням; працівники головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, уповноважені на формування та надання витягів з Реєстру у порядку, визначеному цим Положенням.

Реєстратори в межах своєї компетенції вносять до Реєстру та вилучають з нього у порядку, визначеному цим Положенням, відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", надають інформацію з Реєстру у випадках, визначених частиною другою статті 7 Закону України "Про очищення влади", виконують інші функції, передбачені цим Положенням.

Згідно з пунктом 5 розділу II Положення про Реєстр, підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", є звернення про вилучення від органу, який проводив перевірку, або від особи, відомості щодо якої внесені до Реєстру, з наданням одного з таких документів:

- копії обґрунтованого рішення про скасування результатів перевірки, що свідчить про відсутність підстав для застосування до особи, яка проходила перевірку, заборон, визначених статтею 1 Закону України "Про очищення влади", від органу, який проводив перевірку, в паперовій формі за підписом уповноваженої особи органу, завіреним печаткою;

- копії відповідного судового рішення в паперовій формі, засвідченої в установленому порядку, з належним чином оформленим підтвердженням про набрання законної сили;

- копії документів про смерть особи, відомості щодо якої внесені до Реєстру, в паперовій формі та засвідчені належним чином.

Отже, аналіз вимог пункту 5 розділу II Положення про Реєстр дає підстави для висновку, що підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону №1682-VII, є, зокрема, рішення суду.

Подібний висновок щодо застосування пункту 5 розділу 2 Положення про Реєстр висловлений в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №820/6160/15 та від 29.11.2019 у справі №826/13735/15.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи щодо самостійного скасування Полтавською обласною прокуратурою наказу від 09.07.2015 №337к про звільнення ОСОБА_1 відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України (з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади") та поновлення його на займаній посаді з 10.07.2015, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення даної частини позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржників.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат підставі статті 139 КАС України немає.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури та особи, що приєдналась до апеляційної скарги, - Офісу Генерального прокурора - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 по справі № 816/3418/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий
Постанова складена в повному обсязі 27.12.23.