Справа № 360/1344/23
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 грудня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/1344/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08.11.2023 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють (далі - відповідач), в якій, з урахуванням уточнення, позивач просить:

визнати протиправними дії Департаменту щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до стажу в поліції період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме у Лисичанському міському відділі з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з 01 червня 2015 року по 21 квітня 2017 року, в зв`язку з чим порушується право на надання позивачу визначеної законом кількості календарних днів додаткової оплачуваної відпустки та право на отримання надбавки за стаж служби в поліції в розмірі, згідно чинного законодавства України;

зобов`язати Департамент зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме у Лисичанському міському відділі з питань пробації Північно- Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з 01 червня 2015 року по 21 квітня 2017 року, з метою отримання позивачем права на надання визначеної законом кількості календарних днів додаткової оплачуваної відпустки та права на отримання надбавки за стаж служби в поліції в розмірі, встановленому законом та підзаконним актом згідно чинного законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач в період з 01 червня 2015 року по 21 квітня 2017 року проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме у Лисичанському міському відділі з питань пробації Північно- Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

З 01 квітня 2023 року проходить службу на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу спеціальної підготовки управління тактико - спеціальної підготовки Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють.

Оскільки позивачу не було зараховано стаж служби в Державній кримінально- виконавчій службі України, останній рапортом від 04 жовтня 2023 року звернувся до керівництва Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють, в якому прохав зарахувати до стажу служби в поліції період служби в Державній кримінально- виконавчій службі України.

Листом від 24 жовтня 2023 року за вих. № 5892/05/59/02-2023 Департаментом поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють позивачу було відмовлено в зарахуванні до стажу служби в поліції період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України. Відмова мотивована тим, що статтею 78 ЗУ Про Національну поліцію, визначено вичерпний перелік органів та установ, служба в яких зараховується до стажу служби в поліції. Установи Державної кримінально- виконавчої служби України не входять до зазначеного переліку.

Враховуючи відмову Департаменту в зарахуванні до стажу служби в поліції період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме у Лисичанському міському відділі з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань, порушуються право на надання позивачу визначеної кількості календарних днів додаткової оплачуваної відпустки та на отримання встановленого законом та підзаконним актом розміру грошового забезпечення згідно чинного законодавства України.

Так згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, розміри надбавки за стаж служби в поліції від 16 до 19 років складає 35 % посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням, а від 19 до 22 років становить 40 % посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням.

Такі дії Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють позивач вважає протиправними, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 13.11.2023 позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачеві протягом десяти календарних днів з дня отримання цієї ухвали усунути зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви шляхом надання на електронну пошту суду через офіційну електронну адресу або підсистему Електронний суд уточненої позовної заяви із викладом обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги з зазначенням прав позивача, які будуть порушеними в результаті не зарахування до стажу служби в поліції спірного періоду служби в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Ухвалою суду від 17.11.2023 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28.11.2023 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідь на рапорт запит з посиланням на положення чинного законодавства, Позивач розцінює як начебто порушення його законних прав та інтересів стосовно на не зарахування йому стажу служби в Державній кримінально-виконавчій службі України до стажу служби в поліції. ДПОП «ОШБ «Лють» не вбачає жодних порушень та не погоджується з цією позицією Позивача з огляду на наступне.

Рапорт - це різновид письмового документу, письмове звернення особи, в даному випадку поліцейського, до керівництва, що являє собою доповідну записку, в якій стисло викладено суть будь-якої справи, або нагальну проблему особистого чи службового характеру.

Насамперед необхідно відокремлювати юридично нейтральні дії: листи, роз`яснення, повідомлення, певні документи, які фіксують стани, акти перевірок, протоколи, висновки атестаційних комісій, висновки службових розслідувань. Вони жодним чином не позначаються на правах і свободах, які можуть бути захищені в адміністративних судах відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Такі порушення прав і свобод можливі при застосуванні саме таких інструментів, як адміністративні акти, нормативні акти, адміністративні договори, акти планування, приватноправові інструменти й акти дій. Юридично нейтральні документи дії не викликають прав і не покладають обов`язків, тому вони не можуть бути предметом оскарження чи оцінки в адміністративному судочинстві. Водночас при прийнятті адміністративного акту ці юридично нейтральні документи фігурують.

Лист-відповідь ДПОП «ОШБ «Лють» на рапорт Позивача не готувався з метою реалізації положень нормативного акту, а лише зробив акцент на положеннях чинного законодавства; не містить обов`язкових правил поведінки для Позивача.

Окрім цього, даний лист не встановлює норму права, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а саме - індивідуальним актом, у розумінні статті 4 КАС України, оскільки відповідь, викладена у листі, містить правову позицію суб`єкта владних повноважень з конкретного кола питань, носить інформаційний характер та не створює для Позивача чи інших осіб певних правових наслідків, відповідно, не порушує права та інтереси Позивача.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України. При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальніш, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень. Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/І 5-а.

Навіть саме по собі порушення вимог закону діями (бездіяльністю) або рішеннями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх незаконними є доведеність позивачем порушення цими діями або рішенням безпосередньо його прав та охоронюваних законом інтересів.

Доводи Позивача є абстрактними, не містять обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Це свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову.

ОСОБА_1 є діючим співробітником поліції та проходить службу в ДПОП «ОШБ «Лють» на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу спеціальної підготовки управління тактико-спеціальної підготовки. З послужного списку, що надав Позивач до адміністративного позову вбачається, що раніше ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України та Службі судової охорони.

Так, спірні відносини, що склалися між сторонами регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 05.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною першою статті 60 Закону № 580 передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 78 цього Закону стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Відповідно до частини другої цієї статті до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки. Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення (частина третя статті 78 Закону № 580).

Отже, частина друга статті 78 Закону № 580 містить вичерпний перелік посад (видів служби) та періодів роботи в органах і установах, служба у яких зараховується до стажу служби в поліції.

У вказаному переліку відсутня служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби (Державної пенітенціарної служби України).

Слід звернути увагу на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 520/2067/19 з приводу подібних правовідносин, де Суд зазначив, що при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, слід застосовувати приписи частини 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції. При цьому делегування частиною 4 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідач критично оцінює доводи щодо того, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України має такий же правовий статус, як служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а тому повинна зараховуватись до служби в органах внутрішніх справ, а в подальшому і до стажу служби в органах поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 580.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону № 2713 служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України "Про державну службу". Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України. На осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України "Про запобігання корупції" (частина 8 статті 14 Закону №2713).

Діяльність Державної-кримінальної служби України спрямовується і координується Міністерством юстиції України.

Натомість діяльність поліції спрямовується і координується через Міністра внутрішніх справ України.

За таких обставин Державна кримінально-виконавча служба і поліція є не тотожними і абсолютно різними за своїми завданнями і функціями органами, включаючи підпорядкування різним Міністерствам. Крім того, поліцейські та працівники Державної кримінально-виконавчої служби мають різні спеціальні звання.

Частиною п`ятою статті 23 Закону № 2713 передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України. Соціальний захист поліцейських, визначений розділом IX Закону № 580, також не містить норм, щодо зарахування до стажу служби в поліції стажу службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби, як і відсутні вони в нормативно-правових актах, які регулюють порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Окрім цього, в даних спірних правовідносинах, що склалися, неможливо застосування аналогії закону - норм пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 580, у зв`язку із подібністю служби в Державній кримінально-виконавчій службі до служби в органах внутрішніх справ України, оскільки відповідно до частини шостої статті 7 КАС України аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 78 Закону № 580 стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Аналізуючи наведені нормативно правові норми, слід зазначити, що служба в органах податкової міліції відсутня у переліку статті 78 Закону № 580, а тому не може бути зарахована при проведенні перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Слід наголосити, що частиною другою статті 78 Закону № 580 закріплено вичерпний перелік видів служби та періодів роботи в тих органах, які надають право зараховувати поліцейським до стажу роботи в поліції, проте служба в органах Державної кримінальновиконавчої служби у цьому переліку відсутня, тому відповідь ДПОП «ОШБ «Лють» носить такий характер.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2020 року по справі № 520/2067/19 зазначив, що при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи частини другої статті 78 Закону № 5 80-VIII, якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції. При цьому делегування частиною четвертою статті 78 Закону № 580 Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені частиною другою статті 78 Закону України Закону № 580.

До таких висновків дійшов і Верховний Суд при прийнятті рішень у справах предметом розгляду яких були подібні правовідносини. Зокрема від 19.11.2019 у справі №520/903/19, від 31.03.2020 у справі № 520/2067/19.

З огляду на наведене відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , має статус учасника бойових дій, з 04.08.2003 по 22.05.2015 проходив службу в органах МВС України, з 01.06.2015 по 21.04.2017 у Державній кримінально-виконавчій службі України, з 24.04.2017 по 16.03.2020 в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, з 20.03.2020 по 31.01.2023 в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Луганській області, з 07.02.2023 в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві, що підтверджується відомостями з паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 04.10.2011 Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області, картки фізичної особи платника податків, дублікату трудової книжки серії НОМЕР_3 , послужного списку, посвідчення серії НОМЕР_4 .

Послужні списки позивача по МВС України та Службі судової охорони містять такі відомості про проходження ним служби в Державній кримінально виконавчій службі України:

- 01.06.2015 23.10.2015 інспектор, Лисичанський міський підрозділ Лисичанського міського відділу кримінально виконавчої інспекції управління ДПтС України в Луганській області, УДПтСУ № 30 о/с від 29.05.2015;

- 23.10.2015 20.11.2015 інспектор, Лисичанський міський відділ кримінально виконавчої інспекції управління ДПтС України в Луганській області, УДПтСУ № 60 о/с від 23.10.2015;

- 20.11.2015-31.12.2016 заступник начальника відділу, Лисичанський міський відділ кримінально виконавчої інспекції управління ДПтС України в Луганській області, УДПтСУ № 65 о/с від 20.11.2015;

- 31.12.2016 відповідно до п.2 ч.1 ст. 65 ЗУ «Про Національну поліцію» (у зв`язку зі скороченням штатів) переведений для подальшого проходження служби до Північно Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, УДПтСУ № 66 о/с-16 від 30.12.2016;

- 01.01.2017 21.04.2017 заступник начальника, Лисичанський міський відділ з питань пробації Північно Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, № 31/ос-16 від 30.12.2016;

- 21.04.2017 звільнений зі служби в Державній кримінально виконавчій службі України відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п. 7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням), ПСМУ № 137/ос-17 від 21.04.2017.

Відповідно до витягу із наказу від 21.04.2017 №137/ос- 17 «Про особовий склад» звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , заступника начальника Лисичанського міського відділу з питань пробації Північно Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, 21.04.2017. Вислуга років на день звільнення складає: у календарному обчисленні 13 років 08 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні 14 років 03 місяці 24 дні, для нарахування грошової допомоги 01 рік 10 місяців 20 днів.

Згідно із довідкою Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції «Лють» від 14.11.2023 майор поліції ОСОБА_1 наказом Національної поліції України від 30.03.2023 № 434 о/с призначений на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу інструкторів управління тактико спеціальної підготовки Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», з 01.04.2023.

Відповідно до довідки від 14.11.2023 № 773/59/2023, виданої Департаментом поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції «Лють», майор поліції ОСОБА_1 дійсно проходить службу на посаді старшого інспектора особливих доручень відділу спеціальної підготовки управління тактик-спеціальної підготовки Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» (наказ ДПОП «ОШБ «Лють» про призначення № 716 о/с від 04.09.2023). Проходив службу в органах внутрішніх справ з 04.08.2003 по 20.05.2015. На службі в поліції перебував з 21.04.2017 по 16.03.2020. З березня 2020 року по січень 2023 року перебував на службі Судової охорони. З 07.02.2023 до теперішнього часу перебуває на службі в поліції. Вислуга років майора поліції ОСОБА_1 станом на 01.11.2023 в календарному обчисленні становить 18 років 02 місяці 15 днів.

04.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до т.в.о.начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» з рапортом про зарахування до вислуги років періоду проходження служби в Державній кримінально виконавчій службі України в період з 01.06.2015 по 21.04.2017 включно, з метою нарахування та виплати всіх надбавок, передбачених чинним законодавством України.

До рапорту позивач додав копію послужного списку на 7 аркушах та копію наказу № 137/ОС-17 на 1 аркуші.

24.10.2023 відповідачем надано відповідь за вих. № 5892/05/59/02-2023 «Про надання інформації», в якій зазначено, що обчислення стажу служби в поліції чітко врегульовано статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію», частиною першою якої визначено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. Виключний перелік посад (періодів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції, визначений частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, до вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені частиною другою статті 78 Закону.

Частиною четвертою статті 78 Закону встановлено, що порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України. Дотепер відповідного порядку не розроблено.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.11.2019 у справі № 520/903/19, делегування частиною четвертою статті 78 Закону Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені частиною четвертою статті 78 Закону.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено умови призначення пенсій за вислугу років, тому вона не може бути застосована при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки в порядку статті 78 Закону.

Зважаючи на викладене, відповідач зазначив, що підстав для перерахунку стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, відповідно до статті 78 Закону немає.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (надалі - Закон №580-VIII), згідно із частинами першою та другою статті 59 якого служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 78 Закону №580-VIII встановлено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною другою статті 78 Закону № 580-VIII встановлено, що до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Отже, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 № 1129-IV було передбачено, що до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статтями 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Спеціальним Законом, який визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження, є Закон України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 №2713-IV (надалі - Закон № 2713-IV), що набрав чинності 20.07.2005.

У попередніх редакціях частини п`ятої статті 23 цього Закону (до змін від 10.11.2015 та від 06.12.2016) було передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII частину п`яту статті 23 Закону № 2713-IV викладено в наступній редакції: «на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України».

У постанові від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20 Верховний Суд зазначив, що системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 №3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першою статті 6 Закону № 2713-IV закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у вищевказаній постанові дійшов висновку, що всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

У підсумку Верховний Суд констатував, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Враховуючи вищенаведену позицію Верховного Суду, суд вважає помилковими доводи відповідача, що період служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби не належить до визначеного частиною другою статті 78 Закону № 580-VIII переліку посад (видів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції.

Таким чином, визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби, необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувалися та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Таким чином, служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України, оскільки здійснювалась вона в порядку, установленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а відтак, має такий же правовий статус і повинна в силу пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 580-VIII зараховуватися до стажу служби в поліції.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 01.08.2023 у справі № 240/30023/21.

Посилання відповідача на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31.03.2020 у справі № 520/2067/19, є безпідставними, оскільки спірні правовідносини, які були предметом розгляду у вказаній справі, не є подібними до правовідносин у цій справі, та стосувалися питання врахування до календарної вислуги років часу навчання у вищому навчальному закладі до початку служби в органах поліції.

Стосовно доводів відповідача про те, що лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, суд зауважує, що позивачем оскаржено не лист-відмову, а дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до стажу служби позивача в поліції стаж його служби у Державній кримінально виконавчій службі України.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 (заява № 38722/02)).

Ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють щодо відмови у зарахуванні до стажу служби в поліції ОСОБА_1 період його служби з 01 червня 2015 року по 21 квітня 2017 року в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме у Лисичанському міському відділі з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, та зобов`язання Департамента поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 період його служби з 01 червня 2015 року по 21 квітня 2017 року в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме у Лисичанському міському відділі з питань пробації Північно- Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Щодо доводів відповідача про відсутність об`єкта для судового захисту порушеного права позивача, суд зауважує, що позивачем у позовній заяві зазначено, в чому саме полягає порушення його права на зарахування стажу служби у Державній кримінально виконавчій службі України до стажу його служби в поліції - з метою отримання позивачем права на надання визначеної законом кількості календарних днів додаткової оплачуваної відпустки та права на отримання надбавки за стаж служби в поліції в розмірі, встановленому законом та підзаконним актом згідно чинного законодавства України.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов слід задовольнити.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють (04075, м. Київ, вул. Максименка Федора, буд. 21 Б, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють щодо відмови у зарахуванні до стажу служби в поліції ОСОБА_1 період його служби з 01 червня 2015 року по 21 квітня 2017 року в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме - у Лисичанському міському відділі з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Зобов`язати Департамент поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 період його служби з 01 червня 2015 року по 21 квітня 2017 року в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме - у Лисичанському міському відділі з питань пробації Північно- Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська