Справа № 620/16061/23
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/16061/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 24.10.2023 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУПФ України в Чернігівській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (ГУПФУ в Хмельницькій області, відповідач 2), у якому просить:

- визнати протиправними дії ГУПФУ в Чернігівській області щодо призначення та нарахування йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 15.06.2023 у розмірі меншому, ніж 90% суддівської винагороди місцевого господарського суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Хмельницькій області про відмову в перерахунку пенсії від 04.07.2023 №21;

- зобов`язати ГУПФУ в Чернігівській області призначити, нарахувати та виплатити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці: 30 років 4 місяці 29 днів стажу роботи на посаді судді, 06 років 05 місяців 13 днів на посадах слідчого прокуратури, старшого слідчого прокуратури Чернігівської області, половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського 01 рік 11 місяців, календарний період проходження строкової військової служби 02 роки 06 днів, а всього 40 років 09 місяців 18 днів, виходячи з розрахунку 90% суддівської винагороди судді місцевого господарського суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, починаючи з 14.06.2023, з урахуванням виплачених сум.

Позов мотивовано тим, що відповідач протиправно призначив йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 70% суддівської винагороди, незважаючи на його стаж роботи судді на час виходу у відставку понад 40 років. Зокрема, йому протиправно не враховано при обрахунку щомісячного довічного утримання періоди: проходження військової служби, половину навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та роботу слідчим та старшим слідчим прокуратури.

Ухвалою судді від 01.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк від відповідача 1 надійшов відзив на позов, у якому ГУПФУ в Чернігівській області позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні та зазначає, що оскільки відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два роки роботи тільки на посаді судді, роботу на посадах слідчого прокуратури, старшого слідчого, проходження строкової військової служби та половину строку навчання неможливо врахувати як суддівський стаж. За матеріалами пенсійної справи стаж роботи ОСОБА_1 на посадах судді складає 30 років 02 місяці 17 днів, тому загальний відсоток розрахунку щомісячного довічного грошового утримання не може перевищувати 70% суддівської винагороди. Враховуючи наведене, ГУПФУ в Чернігівській області вважає, що призначення щомісячного грошового утримання позивачу проведено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач 2 відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує такі обставини.

ОСОБА_1 є суддею у відставці (а.с. 32), перебуває на обліку у ГУПФУ в Чернігівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 70% суддівської винагороди. Зарахований позивачу для призначення щомісячного довічного грошового утримання стаж становить 30 років 02 місці 17 днів (а.с. 46).

28.06.2023 позивач звернувся до ГУПФУ в Чернігівській області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання із врахуванням 40 років 09 місяців 18 днів суддівського стажу. До заяви було додано відповідний пакет документів (а.с. 42, 48).

ГУПФУ в Хмельницькій області за екстериторіальним принципом розглянуло вказану заяву та рішенням від 04.07.2023 №21 у перерахунку пенсії відмовило, у зв`язку із відсутністю достатніх підстав. Так, відповідач 2 у спірному рішенні зазначив, що відповідно до положень статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» підстави для збільшення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період проходження військової служби, навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду роботи слідчим, старшим слідчим прокуратури, відсутні (а.с. 50).

Вважаючи вказане рішення ГУПФУ в Хмельницькій області протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Разом з тим, організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII).

Відповідно до статті 48 Закону №1402-VIII незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною першою статті 126 Конституції України установлено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також, у рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України «Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку» від 13 березня 2015 року №20.

Суд також враховує, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

У свою чергу, відповідно до статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно із статтею 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII установлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

До набрання чинності Законом №1402-VIII дані правовідносини були урегульовані Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862 кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно із абзацом 2 частини четвертої статті 43 Закону №2862 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частиною першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення.

Вказаний Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років (в редакції до 20.03.2008), було передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Аналогічні положення містяться в абзаці 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545.

Відповідно до статті 137 Закону №1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Суд зауважує, що вказана вище частина третя статті 142 Закону №1402-VIII неконституційною не визнавалась, а також вказана норма повною мірою відповідає критерію якості закону та не вступає в колізію з іншими нормами законів.

Суд наголошує, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Це підтверджується також положеннями Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

При цьому, суд звертає увагу, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Вказана вище позиція суду узгоджується із правовими висновками висловленими Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі №428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі №541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі №140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі №686/10100/15-а, від 30 січня 2020 року у справі №592/3694/17, від 23 вересня 2021 року у справі №620/1944/20.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 13.06.2023 №630/0/15-23 позивач має достатній для звільнення у відставку стаж роботи, визначений на підставі статей 116, 137 Закону №1402-VIII, а також абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, в редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя» (а.с. 23-31). При цьому, ВРП у вказаному рішенні надала правову оцінку спірним правовідносинам, зазначивши, що:

ОСОБА_1 на день розгляду заяви про відставку має 30 років 04 місці 29 днів стажу роботи на посаді судді;

відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (у редакції на час обрання позивача на посаду судді безстроково) до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню час роботи ОСОБА_1 на посадах слідчого та старшого слідчого прокуратури, що становить 06 років 05 місяців 13 днів;

ОСОБА_1 має право на зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку, половини строку навчання в Харківському юридичному інституті, що становить 01 рік 11 місяців 00 днів. Та календарного періоду проходження строкової військової служби, що становить 02 роки 00 місяців 06 днів;

станом на дату ухвалення рішення загальний стаж роботи позивача на посаді судді, який дає йому право на відставку, становить 40 років 09 місяців 18 днів.

Вказані періоди відображені в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 33-41).

Наказом в.о. Господарського суду Чернігівської області від 13.06.2023 №57-ос ОСОБА_1 відраховано зі штату суду з посади судді Господарського суду Чернігівської області 13.06.2023 як такого, що звільнений у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 32).

Відповідно до розрахунку стажу судді від 14.06.2023 №05-20/789/23, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складеного Господарським судом Чернігівської області, загальний суддівський стаж ОСОБА_1 складає 40 років 09 місяців 18 днів та складається із: служби у лавах Радянської Армії (02 роки 00 місяців 06 днів); навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського м. Харків (половина строку навчання) (01 рік 11 місяців 00 днів); роботи слідчим прокуратури, старшим слідчим прокуратури Чернігівської області ( 06 років 05 місяців 13 днів); роботи народним суддею Новозаводського районного суду міста Чернігова (04 роки 05 місяців 22 дні); роботи суддею Деснянського районного суду міста Чернігова (04 роки 00 місяців 24 дні); роботи суддею арбітражного суду Чернігівської області (в 2001 році арбітражний суд Чернігівської області реорганізовано в господарський суд Чернігівської області) (21 рік 10 місяців 13 днів) (а.с. 42).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії та слідчим, старшим слідчим прокуратури, а врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.11.2018 у справі №559/443/17.

Відтак, суд зазначає, що до стажу роботи на посаді судді мають бути враховані спірні періоди роботи.

Таким чином, оскільки загальний стаж роботи позивача на посаді судді складає повних 40 років, відповідно до вимог статті 142 Закону №1402-VIII, розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 має становити 90% (50%+40% за стаж понад 20 років).

Разом з тим, відповідний перерахунок позивачу має бути проведений з 15.06.2023, а не з 14.06.2023, як просить ОСОБА_1 , оскільки щомісячне грошове утримання йому призначено з 15.06.2023 згідно з поданою заявою.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що позов має бути задоволений частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 15.06.2023 у розмірі 70% від суддівської винагороди.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в перерахунку пенсії від 04.07.2023 №21.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 з 15.06.2023 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді: 06 років 05 місяців 13 днів на посадах слідчого прокуратури, старшого слідчого прокуратури Чернігівської області, 01 рік 11 місяців строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті, 02 роки 06 днів періоду проходження строкової військової служби.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28 грудня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, 14000).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (, вул. Чекірди Гната, 10, м. Хмельницький, 29000).

Суддя С.В. Бородавкіна