Справа № 260/8403/23
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

28 грудня 2023 рокум. Ужгород№ 260/8403/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Закарпатського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невірного нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення у період з 23.11.2022 року до 20.02.2023 року (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, в тому числі, що підлягали до виплати під час звільнення з військової служби), застосовуючи при визначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, а не на 1 січня відповідного календарного року (01.01.2022 р. та 01.01.2023 р.), як це передбачено чинною на той час редакцією постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 23.11.2022 року до 20.02.2023 року (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, в тому числі, що підлягали до виплати під час звільнення з військової служби), на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законами України "Про Державний бюджет України" на відповідний календарний рік (на 01.01.2022 року - 2481 грн., на 01.01.2023 року - 2684 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт що відповідав у цей період займаній посаді та військовому званню, згідно з додатками 1, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою судді від 03.10.2023 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

20.10.2023 року відповідачем подано до суду клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Клопотання мотивоване тим, що за правилами ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Таким чином, відповідно до чинного нормативно-правового регулювання на момент звернення до суду з даним позовом, у спорах, пов`язаних з виплатою всіх сум, що належать працівникові при звільненні та інші виплати, пов`язані з проходженням публічної служби, встановлюється тримісячний строк.

При цьому, оскільки спірні правовідносини стосуються нарахування та виплати позивачу щомісячного грошового забезпечення під час проходження ним публічної служби, положення статті 233 Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню при оцінці судом обставини щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

З доданої до позову відомості про зарахування грошового забезпечення вбачається, що 24.02.2023 року позивачу стало відомо про виплату всіх належних сум грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 380 811, 72 грн.

Таким чином, позивачу було достовірно і повністю відомо про нараховані та виплачені йому суми грошового забезпечення при звільненні з моменту зарахування вищезазначеної суми грошового забезпечення і отримання повідомлення від АТ КБ "ПриватБанк", а саме 24.02.2023 року.

Слід дійти висновку, що позивач, подаючи позовну заяву 28.09.2023 року до Закарпатського окружного адміністративного суду з вимогою щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 23.11.2022 по 20.02.2023, порушив установлений процесуальним законом тримісячний строк звернення до суду.

23.10.2023 року позивачем до суду подано заперечення на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. Позивач заперечує проти доводів, міркувань відповідача наведених у його клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду, вважає їх незаконними та таким, що не відповідають обставинам справи.

Звертає увагу, що на час звільнення з військової служби його не було повідомлено про виплату всіх належних сум при звільненні, проте він не мав сумнівів у добросовісності дій відповідача при проведенні ним нарахування та виплати грошового забезпечення у останній період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Разом з тим, у травні 2023 року, від колишніх товаришів по службі йому стало відомо, що скоріше за все відповідач у період проходження служби у військовій частині невірно здійснював нарахування та виплату грошового забезпечення, так як є застереження, що при обрахуванні його основних складових він брав іншу розрахункову величину ніж це передбачено чинними на той час нормами законодавства.

Таким чином, 26.05.2023 року, маючи сумнів щодо правильності нарахування та повноти виплати відповідачем належного грошового забезпечення під час проходження військової служби у період з 23.11.2022 року по день мого звільнення з військової служби - 20.02.2023 року, позивач звернувся із відповідним запитом на інформацію, щодо розміру прожиткового мінімуму що застосовувався під час обчислення розміру основних складових грошового забезпечення: посадового окладу та окладу за військове звання, як це передбачено п. 4 Постанови № 704.

Разом з тим, відповідач протиправно порушив його право інформацію та тривалий час уникав від надання повної та достовірної інформації на запит, що підтверджується повторними зверненнями до нього.

Проте без отримання вищенаведеної інформації позивач не міг дізнатися про правомірність здійснених відповідачем виплат грошового забезпечення або про порушення свого права на належну оплату праці.

Тому така бездіяльність відповідача щодо ненадання запитуваної інформації в подальшому була оскаржена до Уповноваженого ВРУ з прав людини.

За сприянням Уповноваженого ВРУ з прав людини за результатами розгляду заяви позивача від 18.07.2023 року, його право на доступ до інформації було відновлене та нарешті отримав від відповідача повну запитувану інформацію - Відповідь №146/53/2253 від 18.09.2023 року.

Зі змісту відповіді від 19.09.2023 року позивачу стало відомо про протиправну бездіяльність відповідача щодо невірного нарахування та виплати в зменшеному розмірі належного грошового забезпечення за період з 23.11.2022 року по 20.02.2023 року, оскільки при обчисленні складових грошового забезпечення ним застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 року, а не на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено чинними на той час положеннями п.4 Постанови №704.

Таким чином, про порушення свого права на належну оплату праці позивач дізнався саме 25.09.2023 року тільки після отримання відповіді від Уповноваженого ВРУ з прав людини за результатами розгляду його звернення, а отже перебіг процесуальних строків розпочинається саме з цієї дати.

Оскільки, до суду з даним позовом позивач звернувся 28.09.2023 року, тобто через три дні після того як дізнався про порушення свого права, тому у такому випадку є достатньо підстав вважати що останній не пропустив тримісячного процесуального строку на звернення до суду.

Окрім цього, п.1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

30.10.2023 року представником відповідача подано до суду заперечення, зі змісту яких, доводи позивача про те, що строк звернення з даним позовом до суду розпочався для нього 25.09.2023 року, оскільки саме з цієї дати він дізнався про порушення своїх прав, отримавши відповідь на свій запит є безпідставними, адже отримання такої відповіді не змінює моменту, з якого позивач повинен був та мав можливість дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку. Перший запит для отримання публічної інформації був направлений позивачем на адресу військової частини НОМЕР_1 тільки 26.05.2023 року, що підтверджується копією долученою до позову. Тобто, на день подання першого запиту позивачем до військової частини НОМЕР_1 вже минув установлений процесуальним законом тримісячний строк звернення до суду.

Крім того, позивач не посилається на обставини об`єктивного та непереборного характеру, які були б пов`язані з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, становили реальні перешкоди дізнатись про наявність порушень його прав ще до 30.06.2023 року (припинення карантину), значно утруднили або унеможливили своєчасне подання цього позову. На підтвердження існування таких обставин позивачем не подано жодних доказів, а їх наявність з матеріалів позову і доданих до нього документів не вбачається.

Надаючи оцінку дотримання позивачем строку звернення до суду, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, при обрахунку строку звернення до суду застосуванню у цій справі підлягають положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України.

Станом на момент звернення до суду позивача із даним позовом, частини 1, 2 ст.233 КЗпП України мають таку редакцію: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).».

В контексті спірних правовідносин судом встановлено, що з метою з`ясування правильності нарахування та повноти виплати відповідачем належного позивачу грошового забезпечення під час проходження ним військової служби у період з 23.11.2022 року по 20.02.2023 року, останній звернувся із відповідним запитом на інформацію щодо розміру прожиткового мінімуму, який застосовувався під час обчислення розміру основних складових грошового забезпечення: посадового окладу та окладу за військове звання, як це передбачено п. 4 Постанови № 704.

Разом з тим, відповідь на вказаний запит отримана позивачем лише 25.09.2023 року після отримання листа від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за результатами розгляду його звернення.

Відтак, суд вважає, що саме з моменту отримання відповіді на запит позивача від 26.05.2023 року, а саме з 25.09.2023 року позивач отримав можливість дізнатися про протиправну бездіяльність відповідача щодо невірного нарахування та виплати в зменшеному розмірі належного йому грошового забезпечення за період з 23.11.2022 року по 20.02.2023 року, оскільки при обчисленні складових грошового забезпечення застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 року, а не на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено чинними на той час положеннями п.4 Постанови №704, а отже й про наявність підстав для звернення до суду із позовною заявою про визнання таких дій протиправними.

Суд не заперечує застосовність до спірних правовідносин тримісячного строку звернення до адміністративного суду із позовом, який встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, однак, у даному випаду суд вважає, що такий строк має обрахуватися з моменту, коли позивач отримав можливість дізнатися про правильність нарахування та повноти виплати відповідачем належного позивачу грошового забезпечення.

Так, із позовною заявою позивач звернувся 29.09.2023 року, тобто через три дні після отримання відповіді відповідача на запит та, відповідно, можливості ознайомитися із правильністю нарахування грошового забезпечення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду, відтак, відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С.І. Рейті