Справа № 500/3824/22
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3824/22 пров. № А/857/14905/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Зінчук Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року (суддя Подлісна І.М., м. Тернопіль, о 12:57, повний текст складено 13 липня 2023 року) у справі № 500/3824/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області, Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність відповідачів, яка полягає у невиплаті призначеної позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою ним працездатності та встановленням III групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби та стягнути з Головного управління ДФС у Тернопільській області одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю та втратою працездатності в сумі 160000 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Тернопільській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 158 900 грн., у зв`язку з інвалідністю та втратою працездатності на 60%. Стягнуто з Головного управління ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в сумі 158 900 грн., у зв`язку з інвалідністю та втратою працездатності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржило Головне управління ДФС у Тернопільській області, подавши апеляційну скаргу, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставини справи, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що судом не враховано, що Головне управління ДФС у Тернопільській області не є самостійним розпорядником бюджетних коштів для здійснення відповідних виплат. Одноразова грошова допомога могла бути виплачена виключно після надходження відповідної суми на спеціальні рахунки Головного управління ДФС у Тернопільській області від ДФС України, як розпорядника коштів І ступеня (Головне управління ДФС у Тернопільській області є розпорядником коштів ІІ ступеня).

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано норми спеціального законодавства, яке є обов`язковим до застосування в даного типу правовідносинах, а саме, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2021 року № 597 «Про затвердження Змін до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» затверджено Зміни до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4.

Представником позивача адвокатом Фільварочна О.Б. подано відзив на апеляційну скаргу в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи апеляційним судом відхилено у зв`язку з його необгрунтованістю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов до висновку, що чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок чи компенсацій, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, а, відтак, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах. Стягнення із ГУ ДФС у Тернопільській області на користь позивача суми одноразової грошової допомоги є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що з 01.11.2001 по 31.03.2021 ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції ДФС України - Головному управлінні Державної фіскальної служби у Тернопільській області, що підтверджується записами у трудовій книжці.

У зв`язку із ушкодженням здоров`я в період проходження військової служби та втратою працездатності на 60% позивачу встановлено III групу інвалідності.

Вказана обставина стала підставою для звернення до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області із заявою від 24.03.2021 про виплату одноразової грошової допомоги.

Останнім 12.04.2021 підготовлено висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який разом із повним пакетом документів направлено до ДФС України на розгляд та затвердження.

Листом ДФС від 29.04.2021 розглянутий та затверджений пакет документів про виплату одноразової грошової допомоги працівнику податкової міліції ОСОБА_1 повернуто Головному управлінню ДФС у Тернопільській області для проведення відповідних виплат.

Однак, виплата нарахованої одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 досі не поведена у зв`язку із ненадходженням коштів, передбачених на такі цілі.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються та викладені ним у листі від 21.09.2021 №165/Ф/19-97-10-10.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» (далі Закон № 565-ХІІ) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Закон № 565-ХІІ втратив чинність 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015. При цьому у пункті 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-ХІІ, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 23 Закону № 565-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 затверджено Порядок № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі Порядок № 850).

Пунктом 2 Порядку № 850 встановлено, що особам, які до набрання чинності (12 березня 2015 року) Законом України від 13 лютого 2015 року № 208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. № 707.

Відповідно до п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Спірним у даній справі є невиплата суми одноразової грошової допомоги, право на яку у позивача виникло 17.03.2021, що не заперечується відповідачами.

Згідно п. 9, 10 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Судом встановлено, що згідно з висновком про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 12.04.2021 року виданого ДФС України розмір одноразової грошової допомоги до виплати становить 158 900,00 грн.

В матеріалах справи наявний лист ГУ ДФС у Тернопільській області № 165/Ф/19-97-10-10 від 21.09.2021, у якому скаржник зазначає, що кошти для виплати одноразової допомоги не надходили.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення Європейського суду у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року).

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21- 44а10).

Щодо задоволення позовної вимоги щодо стягнення із Головного управління ДФС у Тернопільській області на користь позивача суми одноразової грошової допомоги, то суд першої інстанції вірно зазначив, що таке є дотриманням гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх дій (бездіяльності).

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно ст. 316 КАС України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року у справі № 500/3824/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 27.12.2023