Справа № 369/5724/22
Суддя: Фінагеєва І. О.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/5724/22
Провадження № 2-а/369/48/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Херенковій К. К.,

розглянувши адміністративну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до інспектора другого батальйону четвертої роти Управління патрульної поліції рядового поліції Марусевої Юлії Вікторівни, Управління патрульної поліції м. Києва про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора другого батальйону четвертої роти Управління патрульної поліції рядового поліції Марусевої Ю. В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що постановою відповідача серії ЕАР № 5528135 було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Позивач вважає, що під час прийняття оскаржуваної постанови відповідач не розібрався із ситуацією, яка склалася, належним чином не дослідив всіх обставин справи. Позивач переконаний, що не порушував правила дорожнього руху, а відповідач, порушивши вимоги статей 245, 280 КУпАП, не виконавши вимоги статей 251, 252 КУпАП, статті 69 КАС України, не довівши у належний спосіб вину позивача у скоєнні адміністративного правопорушення.

За таких обставин позивач вважає, що постанова про адміністративне правопорушення прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим просить суд скасувати постанову інспектора другого батальйону четвертої роти Управління патрульної поліції рядового поліції Марусевої Юлії Вікторівни серії ЕАР № 5528135 у справі про адміністративне правопорушення та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 10 серпня 2022 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до приписів частини другої статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Станом на час виникнення спірних правовідносин органом державної влади, який реалізує державну політику, зокрема, у сфері контролю за безпекою дорожнього руху є Національна поліція. Повноваження зі складання протоколів про адміністративні правопорушення та розгляду справ про адміністративні правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення контролю за безпекою дорожнього руху покладено на уповноважених службових осіб органів Національної поліції.

Згідно з приписами статті 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку про те, що інспектор Управління патрульної поліції діяв у спірних правовідносинах не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу державної влади структурного підрозділу Національної поліції, а саме Управління патрульної поліції м. Києва.

Отже, відповідні інспектори, які є службовими особами Управління патрульної поліції, не можуть виступати самостійними відповідачами у таких справах, оскільки самостійним відповідачем є саме орган державної влади, який відповідно до приписів статті 222 КУпАП наділений повноваженнями розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною другою статті 122 КУпАП.

При цьому, зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновку про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не призначений ним інспектор.

Відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Подібні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2019 року у справі № 724/716/16, від 16 лютого 2022 року у справі № 140/2580/19, від 19 січня 2023 року у справі № 488/3921/16 тощо.

Відповідно до частин третьої, четвертої та п`ятої статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Ухвалою від 20 листопада 2023 року суд залучив до участі у справі в якості другого відповідача Управління патрульної поліції у м. Києві.

Частиною другою статті 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною третьою статті 283 КУпАП встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частини другої цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Так в постанові про накладення адміністративного стягнення від 25 червня 2022 року серії ЕАР № 5528135 зазначено особу, стосовно якої розглядалася справа про адміністративне правопорушення, місце та час скоєння правопорушення, місце розгляду справи, посаду та прізвище, ім`я і по-батькові особи, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення, статтю КУпАП та прийняте у справі рішення.

У пункті 9 постанови під назвою «Копію постанови мною отримано. Підпис особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, запис про відмову від підпису або отримання копії постанови» позивач проставив підпис. Напроти, запису про відмову від підпису чи отримання постанови вказаний документ не містить.

Аналіз змісту вищевказаного оспорюваного документу дає підстави для висновку про те, що станом на час розгляду справи службовою особою органів Національної поліції позивач не мав претензій проти викладених у постанові свідчень, що засвідчив своїм підписом, натомість про незгоду з постановою може свідчити відповідний запис в ній про відмову від підпису та отримання постанови. Позовна заява крім односкладних заперечень вини у скоєному, які зводяться виключно до незгоди з прийнятим рішенням у справі про адміністративне правопорушення, не містить доводів на спростування підстав притягнення позивача до адміністративної відповідальності внаслідок порушення Правил дорожнього руху шляхом проїзду на вимкнений сигнал секції світлофора. Суд не бере до уваги додані до позовної заяви пояснення, оскільки вказаний аркуш з текстом не відповідає загальним вимогам процесуального закону щодо письмових доказів, зокрема не містить необхідних реквізитів, які дозволяють ідентифікувати його як належний та достатній доказ.

Суд враховує особливість складу адміністративних правовідносин, в яких фізична особа є більш незахищеною порівняно зі суб`єктом владних повноважень, в зв`язку з чим стандарт доказування передбачає обов`язок доведення обставин саме органом державної вади, дії якого оспорюються фізичною особою.

В той же час суд позбавлений процесуальної можливості стверджувати про невизначеність однієї зі складових адміністративного правопорушення, а саме про відсутність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з огляду на фактичне визнання вини цією ж особою, а тому обставини справи про наявність вини у скоєному адміністративному правопорушенні в контексті частини першої 78 КАС України доказуванню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що постанова за формою та змістом відповідає вимогам законодавства, а вина позивача не підлягає доказуванню, оскільки фактично була визнана ним під час отримання оспорюваної постанови.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог до Управління патрульної поліції у м. Києві та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Водночас у задоволенні позовних вимог до інспектора другого батальйону четвертої роти Управління патрульної поліції рядового поліції Марусевої Ю. В. слід відмовити, оскільки вказана особа не є належним відповідачем, оскільки не являється самостійним суб`єктом владних повноважень та не може бути відповідачем у спірних правовідносинах.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора другого батальйону четвертої роти Управління патрульної поліції рядового поліції Марусевої Юлії Вікторівни, Управління патрульної поліції у м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. О. Фінагеєва