Справа № 580/9786/23
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2023-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року справа № 580/9786/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський край" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Черкаській області про визнання протиправним та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Придніпровський край" (далі - позивач) з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу № 031637 від 03 жовтня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на адресу позивача надійшла постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.10.2023 № 031637. 09.08.2023 автомобіль КАМАЗ д.н. НОМЕР_1 з причепом д.н. НОМЕР_2 , який перебуває у власності позивача, здійснював перевезення пшениці згідно ТТН № КБШлзр0908231 від 09.08.2023 з пункту навантаження, що знаходиться за адресою: 37710, Полтавська область, Оржицький район, с. Лазірки, вул. Центральна 79 до пункту розвантаження, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Драбів, с. Вознесенське. Під час перевезення для власних потреб пшениці власного виробництва згідно з ТТН № КБШлзр0908231 від 09.08.2023 автомобіль КАМАЗ д.н. НОМЕР_1 з причепом д.н. НОМЕР_2 було зупинено старшим інспектором Державної служби України з безпеки на транспорті відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Пєєвим С.Т. для перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт за наслідками чого було складено акт № 019243 від 09.08.2023. В даному акті вказано, що під час перевезень вантажів перевізник не забезпечив наявність у водія автомобіля КАМАЗ д.н. НОМЕР_1 протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу чим порушено вимоги ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», наказ № 385 МТЗУ від 24.06.2010. Позивач не погоджується зі спірною постановою в повному обсязі як такою, що порушує його права, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки є необґрунтованою, винесеною без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 з врахуванням вимог ст. 122 КАС України прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, надавши відзив на позовну заяву, де зазначив, що за результатами здійснення 09.08.2023 старшим державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було виявлено, що о 15 год 20 хв на а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський 165 км СТОВ «Придніпровський край» за допомогою водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки КАМАЗ д.н. НОМЕР_1 , здійснював перевезення вантажу (пшениця) за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених у ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт, а саме: відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, про що складено акт проведення перевірки № 019243 від 09.08.2023. Акт рейдової перевірки складався на місці перевірки в присутності водія. Після оформлення акту перевірки, його було надано водієві для підписання та надання письмових пояснень чи зауважень до акту. Водій з актом ознайомився, про що свідчить особистий підпис. У спростування виявленого в ході рейдової перевірки порушення, водієм будь-яких заперечень щодо суті порушення надано не було. Положення Закону № 2344-ІІІ визначають можливість застосування штрафів до осіб, які порушують визначені законодавством вимоги. За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та врахувавши, що в ході розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт встановлені підстави для застосування адміністративно-господарського штрафу, начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області, 03.10.2023 стосовно позивача винесено спірну постанову № 031637 про застосування адміністративно-господарського штрафу, передбаченого абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в сумі 17 000,00 грн. Відповідач заперечує проти тверджень позивача щодо того, що порядок облаштування вантажного автомобіля повіреним тахографом передбачено законодавством лише для осіб, які надають послуги з перевезення, а не здійснюють його для власних потреб та вважає такі твердження необґрунтованими, оскільки норми Положення № 340 не містять жодних розмежувань щодо поширення своєї дії на автомобільних перевізників, які надають послуги з перевезення вантажів, чи автомобільних перевізників, які здійснюють перевезення вантажів для власних потреб. Зважаючи на вищевикладені обставини, відповідач вважає, що доводи позивача, наведені у позовній заяві, не спростовують факт порушення законодавства про автомобільний транспорт, постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.10.2023 № 031637 є правомірною, а тому не підлягає скасуванню.

23.11.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, де він заперечує проти викладеної у відзиві правової позиції відповідача та зазначає, що відповідно до п. 1.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). Також позивач заперечує проти посилання відповідача на правовий висновок Верховного суду, викладений у постанові від 11.02.2022 у справі № 820/4624/17, як на підтвердження обґрунтованості своєї позиції щодо обов`язковості адаптації тахографа. Як вбачається з наданих доказів до позовної заяви, у позивача відсутній вид економічної діяльності перевезення вантажів, договір на перевезення вантажів позивачем не укладався, позивач поєднав в одній особі перевізника, замовника, вантажовідправника і вантажоодержувача, здійснивши перевезення власно вирощеної пшениці зі свого складу на свій склад в іншу область, а відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 385 вона поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). Законодавством не передбачено іншого порядку повірки та адаптації тахографів, крім того, що визначений Інструкцією № 385. Таким чином, законодавець, хоч і передбачив наявність обов`язку обладнання транспортного засобу тахографом або наявність індивідуальної контрольної книжки водія для автомобільних перевізників, проте не визначив процедури дотримання цього обов`язку для категорії осіб, які не надають послуги з перевезення вантажів, а перевозять вантаж для власних потреб власними засобами, без залучення безпосередніх перевізників. А отже, приписи Інструкції № 385 щодо обов`язкової наявності тахографів під час здійснення перевезення вантажів на позивача не поширюється, оскільки він не надає послуги по перевезенню вантажів. Таким чином, відповідачем протиправно винесено постанову № 031637 від 03 жовтня 2023 про застосування до позивача штрафу, передбаченого ст. 48 та абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у сумі 17 000 грн, що обумовлює її скасування.

29.11.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив, де він заперечує проти доводів позивача, вважає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.10.2023 № 031637 є правомірною, а тому не підлягає скасуванню. Відповідач зазначає, що норми Положення № 340 не місять виключень щодо звільнення позивача від обов`язку обладнати транспортний засіб діючим та повіреним тахографом та розмежувань щодо поширення своєї дії на осіб, які надають послуги з перевезення вантажів чи осіб, які здійснюють перевезення вантажів для власних потреб. Позивачем не заперечується, що його транспортний засіб обладнаний тахографом. Обов`язок суб`єкта господарювання щодо обладнання вантажного автомобіля з повною масою понад 3,5 тонн, який використовується для перевезення вантажу, діючим та повіреним тахографом, що визначений Положенням № 340 кореспондується з обов`язком визначеним Інструкцією № 385 мати відповідні документи в залежності від виду тахографа. Водієм на момент перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу позивача надано не було. Доказів зворотнього матеріали справи не містять. Такого протоколу позивачем не надано й до суду. Відповідач зауважує, що відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників за перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону, - застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, з наведених приписів вбачається, що застосування вказаного адміністративно-господарського штрафу можливе за перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону незалежно від того, чи це надавались послуги з перевезення вантажів чи здійснювалися перевезення вантажів для власних потреб та не залежно від того здійснювались перевезення на комерційній основі чи за власні кошти. З урахуванням змісту норм Закону № 2344-ІІІ слідує висновок, що відповідальність у даному випадку несуть фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють, у тому числі, за власний кошт для власних потреб перевезення вантажів транспортними засобами. Зі змісту пред`явленої посадовій особі Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області під час рейдової перевірки ТТН № КБШ 0908231 від 09.08.2023 слідує, що автомобільним перевізником є СТОВ "ПРИДНІПРОВСЬКИЙ КРАЙ». Оскільки позивач є суб`єктом господарювання, який у процесі здійснення господарської діяльності перевозив вантаж, то норми Положення № 340 та Інструкції № 385 розповсюджуються на спірні правовідносини, а тому постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.10.2023 № 031637 є правомірною.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

За результатами здійснення 09.08.2023 старшим державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом виявлено, що о 15 год 20 хв на а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський 165 км СТОВ «Придніпровський край» за допомогою водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки КАМАЗ д.н. НОМЕР_1 , здійснював перевезення вантажу (пшениця) за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених у ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт, а саме: відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

За результатами перевірки складено акт № 019243 від 09.08.2023 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Водій з актом ознайомився, про що свідчить особистий підпис.

Листом № 68423/41/24-23 від 07.09.2023 позивачу направлено повідомлення про розгляд справи на 03.10.2023 (з 09-30 год до 12.00 год).

За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та врахувавши, що в ході розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт встановлені підстави для застосування адміністративно-господарського штрафу, начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області, 03.10.2023 винесено спірну постанову № 031637 про застосування адміністративно-господарського штрафу, передбаченого абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», в сумі 17 000,00 грн.

Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з абз. 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10 вересня 2014 року № 442 утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті та Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення № 103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з пп. 2, 19 п. 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Отже, положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/210/19.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до частини 12 статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно зі статтею 18 Закону № 2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

- організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

- здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

- забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

- здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Згідно зі ст. 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський край» є автомобільним перевізником у межах спірних правовідносин.

Належність транспортного засобу позивачу та перевезення ним вантажу для власних потреб також не змінює правовий статус позивача як автоперевізника, який бере участь у дорожньому русі, і на якого законодавством покладаються відповідні обов`язки. Пояснення позивача про те, що вантаж перевозиться для власних потреб, не спростовує необхідність оформлення та надання перевіряючим документів, на підставі яких таке перевезення здійснюється.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження здійснення позивачем внутрішніх перевезень для власних потреб водій позивача надав товарно-транспортну накладну, а не внутрішню накладну на переміщення в середині підприємства.

У зв`язку з наведеним, позивач є належним суб`єктом для притягнення останнього до адміністративно-господарської відповідальності.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України "Про автомобільний транспорт" та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення № 340).

Пунктами 1.1, 1.2 Положення № 340 передбачено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України Про автомобільний транспорт, Про дорожній рух. Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Згідно з пунктами 1.3, 1.4 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. Це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.

Відповідно до пункту 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Таким чином, автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн, які використовуються автомобільними перевізниками при наданні послуг по перевезенню вантажів, повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Проте, згідно з пунктом 6.3 Положення № 340 водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Отже, у разі відсутності тахографа, до якого складається тахокарта, у обов`язковому порядку ведеться індивідуальна контрольна книжка водія.

Верховним судом у постанові від 19 березня 2020 року у справі № 823/1199/17 зазначено, що чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

У відповідності до п. а ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентна влада чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно з ч. 3 ст. 10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Приписи п. а ч. 1 ст. 10 вказаної Конвенції є універсальними для будь-якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

В той же час, ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі таких, протяжність маршруту яких становить понад 50 км.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що водії, які здійснюють перевезення на маршруті протяжністю понад 50 км, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо транспортний засіб не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 804/5737/16.

Відповідно до статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 60 Закону № 2344-III визначено відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Частиною 1 статті 60 Закону № 2344-III, в редакції, чинній на час складання акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, було визначено зокрема, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ