Справа № 260/7064/23
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2023 рокум. Ужгород№ 260/7064/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України була виготовлена вступна та резолютивна частина Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 28 грудня 2023 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, яка полягає у невиплаті позивачу при звільненні з роботи грошової компенсації за:

- невикористану чергову основну і додаткову щорічну оплачувану відпустку за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 тривалістю 03 календарні дні;

- невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2016 рік, кількістю 13 календарних днів, відповідно до ч. 3 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію»;

- невикористану чергову щорічну основну відпустку за 2021 рік - тривалістю 30 календарних днів;

- невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік, кількістю 15 календарних днів;

- невикористану чергову щорічну основну відпустку за 2022 рік у кількості 30 календарних днів;

- невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік, кількістю 15 календарних днів;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Закарпатській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану чергову основну і додаткову щорічну оплачувану відпустку за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 тривалістю 03 календарні дні, за 2016 рік тривалістю 13 днів, за 2021 рік тривалістю 45 календарних днів та за 2022 рік тривалістю 45 днів, що загалом становить 106 календарних днів;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Закарпатській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 30.06.2023 по день ухвалення судового рішення, враховуючи, що середньоденна заробітна плата становить 1 400 гривень.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період проходження служби в поліції позивач мав право на основну оплачувану відпустку та додаткову оплачувану відпуску за стаж роботи в поліції, які у повній мірі ним використані не були. Незважаючи на це при звільненні зі служби в поліції грошова компенсація за невикористані відпустки йому не була виплачена.

Позивач зазначає, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти задоволення позову заперечує. Так, зокрема, зазначає, що відповідно до п. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» грошова компенсація виплачується поліцейським за невикористану відпустку у році звільнення.

Тривалість такої відпустки обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Відповідно до ч. 2 п. 9 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» при звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Представник відповідача вважає безпідставною є вимога позивача про визнання бездіяльність ГУНП в Закарпатській області щодо невиплати грошової компенсації за невикористані відпустки оскільки при звільненні зі служби на підставі наказу ГУНП в Закарпатській області №116 о/с від 28.06.2023 року йому було повністю виплачено компенсацію за невикористані відпустки за 22 календарних дні у відповідності до п.10 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» в сумі 25369,03 грн. Згідно довідки УФЗБО ГУНП в Закарпатській області від 22.08.2023 року № 646/106/5-2023 позивач ОСОБА_1 при звільненні зі служби отримав компенсацію за 22 дні невикористаної відпустки, сума виплати склала 25369,03 грн.

Абзацом 7 п.8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абзац 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260).

Представник зазначає, що кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку повинна бути зазначена в наказі про звільнення, однак ОСОБА_1 наказ ГУНП в Закарпатській області від 28.06.2023 №84 о/с не оскаржується, отже жодних правових підстав для нарахування та виплати компенсації за дні невикористаної відпустки за період з 2015 по 2022 рік у кількості 106 календарних днів немає.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Наказом ГУНП в Закарпатській області №116-о/с від 28.06.2023 підполковника поліції ОСОБА_1 , начальника сектору превенції відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області, відповідно до п.2 (через хворобу) ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію, звільнено зі служби в поліції з 30 червня 2023 року.

Згідно зазначеного наказу, стаж служби в поліції на звільнення складає 30 років 00 місяці 10 днів та зазначено, що невикористана частина чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році складає 22 календарних днів.

18 липня 2023 року представник позивача звернувся до ГУНП в Закарпатській області із адвокатським запитом щодо невикористаної відпустки за період служби позивача.

Листом ГУНП в Закарпатській області №25аз/106/2-2023 від 24.07.2023 року відповідач повідомив, що невикористана щорічна основна оплачувана відпустка за 2015 рік складає 03 календарні дні; невикористана додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2016 рік складає 13 календарних днів; невикористана щорічна основна оплачувана відпустка за 2021 рік - 30 календарних днів та додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2021 рік - 15 календарних днів; невикористана щорічна основна оплачувана відпустка за 2022 рік - 30 календарних днів та додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2022 рік - 15 календарних днів. (всього 106 днів)

Також у листі було зазначено, що відповідно до п.10 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону та станом на 30.06.2023 (на день звільнення ОСОБА_1 ) невикористана частина чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році складала 22 календарні дні за яку буде здійснено компенсацію.

Вважаючи дії відповідача щодо не виплати під час звільнення передбаченої нормами законодавства України грошової компенсації протиправною, з метою захисту порушеного права позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регламентуються нормами Закону України Про Національну поліцію від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580).

Положеннями ст. 92 Закону №580 передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно ч.1 4 ст. 93 Закону №580 тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до ч.8 11 ст.93 Закону №580, поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Так, право на отримання грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки гарантоване нормами трудового законодавства.

Зокрема, ст. 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та ст. 24 Закону України Про відпустки від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі Закон №504) передбачено, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Вказане кореспондується також з положеннями спеціального законодавства, що регулюють порядок проходження служби в поліції. Так, відповідно до ч.10 ст.93 Закону №580, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Право на своєчасне і в повному обсязі отримання грошового забезпечення та інші компенсаційних виплат відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України є однією з гарантій професійної діяльності поліцейського, передбачених нормами ч.10 ст.62 Закону №580.

Не виплату позивачу спірної грошової компенсації відповідач аргументує тим, що спірні невикористані відпустки стосувалися періодів, що передували року звільнення, тому норми Закону №580 не передбачають можливість отримання за такі грошову компенсацію.

Вирішуючи обґрунтованість таких доводів суб`єкта владних повноважень, суд враховує правову позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах. Так, питання виплати компенсації за невикористані відпустки при звільненні за роки, що передували року звільнення поліцейського, було предметом неодноразового дослідження Верховного Суду у постановах від 19.01.2021 у справі №160/10875/19 та від 30.11.2022 у справі №640/85/20.

У вказаних постановах Верховний Суд вказав на те, що правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення ч.8, 11 ст.93 Закону №580. Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд звернув увагу, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що ОСОБА_1 мав право на отримання при звільнення зі служби в поліції грошової компенсації за невикористану щорічну основну і додаткову оплачувану відпустку за весь період проходження служби у 2015, 2016, 2021 та 2022 роках, в сукупності тривалістю 106 календарних днів.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середній заробіток за кожен день затримки по день винесення рішення суду, суд зазначає, що на момент звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, тобто вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на даний час, до проведення остаточного розрахунку є передчасною.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення адміністративного позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.241, 243, 255, 257, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Закарпатській області щодо невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки за період проходження служби у 2015, 2016, 2021 та 2022 роках, в сукупності тривалістю 106 календарних днів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк