Справа № 160/10916/23
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 160/10916/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської митниці

на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року (суддя Горбалінський В.В.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛ ЮНІОН»

до Дніпровської митниці

про визнання протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛ ЮНІОН» звернулося до суду з позовом, в якому просило: визнати протиправним рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів № UА110150/2023/000035/2 від 10.05.2023; визнати протиправним рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів № UА110150/2023/000036/2 від 12.05.2023; визнати протиправною картку відмови Дніпровської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА110150/2023/000129; визнати протиправною картку відмови Дніпровської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА110150/2023/000135.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року позов задоволено повністю.

Також додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року задоволено частково заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛ ЮНІОН» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з Дніпровської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛ ЮНІОН» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції додаткове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права. Вказане судове рішення не є обґрунтованим та таким, що прийняте з урахуванням всіх обставин, що мають значення для справи. Також апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції не направив на адресу відповідача заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, чим позбав відповідача на участь в процесі прийняття додаткового рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Матеріалами справи підтверджується, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року постановлено в порядку письмового провадження, без участі сторін.

Відтак, ухвалення додаткового рішення в порядку письмового провадження без участі сторін відповідає приписам статті 252 КАС України.

При цьому не є обґрунтованими доводи апелянта, що суд першої інстанції не забезпечив відповідачу можливість викласти свої заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, адже така заява не містила додаткові пояснення або докази, які не були подані позивачем до закінчення розгляду справи. Шляхом подання такої заяви позивач лише звернув увагу суду, що відповідне питання не було вирішено при ухваленні рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що в позовній заяві ТОВ «СОЛ ЮНІОН», поміж основних вимог, просило стягнути з відповідача судові витрати.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем під час розгляду справи були надані докази понесених судових витрат (т. 1 а.с. 120-126, т. 2 а.с. 6-7).

Відтак, саме в процесі розгляду справи відповідач мав можливість висловити свої заперечення щодо всіх доводів позивача, в тому числі з питань розподілу судових витрат, що й було здійснено відповідачем, який у відзиві на позовну заяву зазначив про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позовних вимог та складністю справи.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час прийняття додаткового рішення.

Щодо самої суті додаткового рішення, судом апеляційної інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: Договір про надання правової допомоги від 01.11.2022; Акти приймання-передачі послуг № 27-28 від 18.05.2023, № 1-10916 від 13.06.2023 на 10000 грн та 4000 грн відповідно; рахунок № 27-28 від 18.05.2023 на суму 10000,00 грн; платіжну інструкцію № 6380 від 18.05.2023.

Дослідивши подані документи, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані послуги є виконаними в розумінні Договору лише у випадку їх сплати. Відтак, суд вказує, що підтвердженими (сплаченими) послугами за надання правової допомоги є послуги на суму 10000,00 грн.

Також суд зазначив, що сама по собі справа не є складною, враховуючи ціну позову, а спірні правовідносини такими, що не вимагали ретельної підготовки та вивчення значного обсягу документів, а тому, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала витрат значного обсягу часу.

Відтак, дослідивши матеріали заяви та проаналізувавши доводи представників сторін, враховуючи рівень складності саме цієї справи, заявлені позовні вимоги та їх співвідношення з заявленим розміром судових витрат, наявність сталої судової практики з розгляду такої категорії спорів, факт розгляду справи судом без виклику сторін, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову, який є позовом майнового характеру, і значенням справи для сторони, та, з урахуванням задоволення позову, вважає достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 10 000,00 грн.

Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими та недостатньо обґрунтованими. При цьому суд не надає оцінку висновкам суду першої інстанції в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн, адже в цій частині додаткове рішення не оскаржується.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 131-2 Конституції України встановлено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 3-6 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за умовами пункту 3.1 Договору про надання правової допомоги від 01.11.2022 розмір гонорару, який Клієнт сплачує Виконавцю за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами з розрахунку 1000 грн за кожну годину роботи.

Таким чином, для обґрунтування суми гонорару адвокат мав довести не тільки надання послуг, пов`язаних з розглядом даної справи, а й годино витрати таких послуг.

Разом з цим поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що Акт приймання-передачі послуг від 18.05.2023 не містить їх погодинного розрахунку. Адвокат лише вказав, що на написання тексту позовної заяви та подачі позовної заяви з додатками до суду витратив 10 годин роботи.

Суд першої інстанції в основу мотивів прийняття додаткового рішення поклав, у тому числі, висновок додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, в пункті 21 якої вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Також, як було зазначено вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що сама по собі справа не є складною, враховуючи ціну позову, а спірні правовідносини такими, що не вимагали ретельної підготовки та вивчення значного обсягу документів, а тому, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала витрат значного обсягу часу.

На основі таких висновків можна переконливо стверджувати, що представником позивача не доведено, що для написання позовної заяви реально знадобилося 10 годин робити фахівця в галузі права з досвідом адвокатської діяльності понад 4 роки.

Більш того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що включений до Акту приймання-передачі послуг від 18.05.2023 такий вид робіт, як подання позовної заяви з додатками до суду, взагалі не є правовою допомогою в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яким визначено, що види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Отже, допомогу адвоката можна класифікувати як правничу, якщо така пов`язана з застосуванням спеціальних знань в галузі права.

Резюмуючи, суд апеляційної інстанції зазначає, що представником позивача не підтверджені належними доказами понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн (з урахуванням висновків суду першої інстанції щодо недоведеності сум послуг в сумі 4000,00 грн та визнання справи незначної складності, що також має враховуватися при вирішенні питання розподілу судових витрат).

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, який, на переконання суду, є пропорційним до складності справи та відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, про що наголошено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

При цьому не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги про відмову в стягненні витрат на правничу допомогу в цілому, адже така вимога не відповідає приписам процесуального закону, яким передбачена можливість виключно зменшення відшкодування відповідних судових витрат.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці задовольнити частково.

Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року в адміністративній справі № 160/10916/23 скасувати.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛ ЮНІОН» за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили з 28 грудня 2023 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 28 грудня 2023 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова