Справа № 420/14201/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

19.06.2023 року до суду надійшов адміністративний позов громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України від 05.02.2020 р. №25 «Про визнання недійними деяких посвідок на постійне проживання» в частині щодо визнання недійсною посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 26.04.2018 р. громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області відновити втрачені матеріали справи щодо надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні громадянці Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог у позові вказано, що 26 квітня 2018 року громадянка Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була документована посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , орган, що видав 8001 (на той час - Головне управління ДМС в м. Києві), підстава видачі - 3/0 (одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України). Так, зазначено у позові, дійсно, в 2018 році (більш точну дату позивач не пам`ятає) ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ДМС в м. Києві з заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну. Підставою для звернення було те, що її дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України. Так, 09.01.2018 р. неповнолітній дитині позивача ОСОБА_2 було видано довідку №369046 про реєстрацію особи громадянином України. Тобто, на час, коли Головне управління ДМС в м. Києві документувало посвідкою на постійне проживання в Україні позивача вона мала дитину - громадянина України. Після отримання посвідки на постійне проживання в Україні позивач проживала на території України, згодом переїздила до Одеської області, де була зареєстрована в смт. Авангард (нині - Одеський район Одеської області). В квітні 2023 року позивач втратила документи, серед яких була і посвідка на постійне проживання в Україні. 06.04.2023 року вона звернулася до Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області з відповідною заявою про втрату документів. В подальшому позивач мала намір звернутися за місцем свого проживання до Головного управління ДМС в Одеській області із заявою про обмін посвідки у зв`язку із втратою. Зважаючи, що орган, що здійснював первинну видачу посвідки на постійне проживання в Україні - Головне управління ДМС в м. Києві - було реорганізовано, позивачка звернулася за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_3 з метою отримання консультації щодо покрокового алгоритму дій спрямованих на обмін втраченої посвідки на постійне проживання. В подальшому 12 квітня 2023 року адвокат ОСОБА_3 подала адвокатський запит до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області (є правонаступником реорганізованого Головне управління ДМС в м. Києві на підставі Постанови КМУ від 12.09.2018 р. №732) з вимогою надати копію дозволу на імміграцію в Україну громадянки Китаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 19 квітня 2023 року шляхом направлення на електронну пошту адвокат отримала відповідь на запит від Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області (вих. №8010.6.1-14011/80.2-23). Саме з цього листа позивач та її адвокат дізналися, що на підставі наказу Державної міграційної служби України від 05.02.2020 р. №25 «Про визнання недійними деяких посвідок на постійне проживання» посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 26.04.2018 р., якою була документована громадянка КНР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана недійсною.

На думку позивача, наказ, в частині визнання недійсною посвідки на постійне проживання в Україні громадянці Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , є протиправним, незаконним і необґрунтованим та таким, що порушує права, свободи та законні інтереси іноземця та його право на постійне проживання в Україні на законних підставах, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Як вказано у позові, відносно громадянки КНР ОСОБА_1 в 2018 році було здійснено відповідним працівником перевірку наявності підстав для видачі посвідки, дійсність поданих документів, своєчасність їх подання тощо та прийнято рішення про видачу посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 . Тобто, сам факт видачі посвідки на постійне проживання в Україні громадянці КНР ОСОБА_1 свідчить про те, що в установленому порядку їй було надано дозвіл на імміграцію в Україну, що передує отриманню посвідки. При цьому, у висновку перевірки законності документування громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання, затвердженому начальником ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області В. Гузь від 21.02.2020 р. (єдиному документі, який лише через 2 роки свого існування змогла отримати позивач із залученням адвоката) вказується, що «матеріали справи відносно громадянки КНР ОСОБА_1 взагалі відсутні у ЦМУ ДМС, що унеможливлює перевірку законності надання іноземці посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 ». Тобто, тут не вказано, що вона не зверталася за отриманням дозволу на імміграцію, чи що їй було видано відмову в отриманні дозволу на імміграцію в Україну, тут зазначається, що вказані матеріали відсутні.

У позові зазначено, що своїми діями ДМС України позбавила права позивача на захист своїх прав та законних інтересів, оскільки відповідно до абз. 4 ст. 73 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, повідомлення про визнання наказом ДМС посвідки недійсною видається територіальним органом ДМС, визначеним у наказі ДМС, іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його отримання від ДМС. Позивачу жодним способом не надсилалося та її не ознайомлювали з прийнятим рішенням, про його існування (не зміст) вона дізналася лише через майже 2 роки з дати його прийняття. І, таким чином, через неправомірні дії ДМС України, вона весь цей час є порушником міграційного законодавча, оскільки зобов`язана була покинути територію України в семиденний строк. Між тим, у позивача вся сім`я проживає в Україні, у неї не залишились будь-яких зв`язків зі своєю Батьківщиною.

Ухвалою від 26.06.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі.

10.07.2023 року (вх.№22822/23) від представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач не визнає даний позов.

Як вказано у відзиві, листом ГУ ДМС в Одеській області № 5100.5.3/13052-23 від 29.06.2023 повідомив, що відповідно до інформаційної підсистеми «Облік іноземців та біженців» ЄІАС УМП ДМС громадянка Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про обмін посвідки на постійне проживання до ГУ ДМС в Одеській області не зверталась, згідно наявних обліків - не значиться.

Як стверджує відповідач, для здійснення обміну посвідки на постійне проживання позивач повинна була звернутись до ГУ ДМС в Одеській області із заявою-анкетою встановленого зразка. Однак, відповідно до інформаційної підсистеми «Облік іноземців та біженців» ЄІАС УМП ДМС позивач із заявою про обмін посвідки на постійне проживання до ГУ ДМС в Одеській області не зверталась.

Зважаючи на вказане відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 .

17.07.2023 року (вх.№23815/23) від представника Державної міграційної служби України до суду надійшов відзив на позов разом із додатками, зокрема, копією особової справи позивача.

У відзиві вказано, що відповідач вважає позов таким, що не підлягає задоволенню та, з покликанням на фактичні обставини справи, вказує, що проведеною перевіркою встановлено факт документування позивача посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 , виданою 26.04.2018 органом 8001 з порушенням вимог імміграційного законодавства України, оскільки позивачу дозвіл на імміграцію в Україну не надавався.

Враховуючи наведене, як вказано у відзиві, ДМС України, відповідно до п.п. 18, 25 n. 10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360, п.п. 8 п. 72, абз. 3 п. 73 Порядку № 321, правомірно прийнято наказ № 25 від 05.02.2020 про визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , як така, що оформлена з порушенням вимог законодавства.

Зважаючи на вказане відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою Китайської Народної Республіки.

ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянка Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була документована посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , орган, що видав 8001, підстава видачі - 3/0 (одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України).

Син позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно довідки №369046 про реєстрацію особи громадянином України від 09.01.2018 року набув громадянство України на підставі ч.3 ст.8 Закону України «Про громадянство України» з 09.01.2018 року.

Судом встановлено, що 16 січня 2020 року до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС) надійшов запит Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства про надання інформації щодо підстав документування посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 громадянки КНР ОСОБА_5

21.01.2020 року головним спеціалістом відділу імміграції та обробки заяв про оформлення посвідки на постійне проживання Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , за результатами перевірки законності документування громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання у зв`язку з надходженням запиту Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства, складено висновок перевірки законності документування громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання.

У висновку вказано, що проведеною ЦМУ ДМС перевіркою встановлено, що в провадження ГУ ДМС в м.Києві перебувала справа чоловіка іноземки-громадянина КНР ОСОБА_7 , який 02.02.2018 року звернувся до ГУ ДМС України в м. Києві із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка є батьком громадянина України. Відповідно до матеріалів справи громадянина КНР ОСОБА_7 , іноземець був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 , виданою 26 квітня 2018 року органом 8001, проте дозвіл на імміграцію в Україну останньому було надано ГУ ДМС України в м. Києві 02 січня 2019 року. Пунктом 7 наказу Державної міграційної служби України від 20.12.2019 № 343 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 , видану ГУ ДМС України в м. Києві громадянину КНР ОСОБА_7 .

Водночас, вказано у висновку, матеріали справи відносно громадянки КНР ОСОБА_1 взагалі відсутні у ЦМУ ДМС, що унеможливлює перевірку законності надання посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

Таким чином, зазначено у висновку, проведеною перевіркою встановлено факт документування громадянки КНР ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 , виданою 26 квітня 2018 року органом 8001, з порушенням вимог імміграційного законодавства України, оскільки іноземка документована зазначеною посвідкою, у той час як дозвіл на імміграцію в Україну їй не надавався.

05.02.2020 року Державною міграційною службою України прийнято наказ №25 «Про визнання недійсних деяких посвідок на постійне проживання» п.6 та 6.1 якого на підставі висновку ЦПУ ДМС у м.Києві та Київській області від 21.01.2020 року стосовно громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , 27.12.1986 року визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 , видану ГУ ДМС України в м.Києві 26.04.2018 року.

Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ Державної міграційної служби України від 05.02.2020 р. №25 «Про визнання недійними деяких посвідок на постійне проживання» в частині щодо визнання недійсною посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 26.04.2018 р. громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з до ч.1 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року «Про імміграцію» (далі - Закон №2491-ІІІ, в редакції, що діяла у спірний період).

Відповідно до положень ст.1 Закону №2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів:

1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України;

2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України;

3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США;

4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України;

5) особи, які раніше перебували в громадянстві України;

6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти;

8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми;

9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.

Статтею 6 Закону №2491-ІІІ визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Так, за приписами частини 1 пунктів два і три цієї норми спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Процедуру розгляду заяв для оформлення (обміну) і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства і прийняття за результатом їх розгляду рішень, а також внесення даних до бланків посвідок станом на дату документування позивача посвідкою визначав тимчасовий порядок розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 № 681, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2013 р. за № 1335/2386.

Пунктом 2.1 вказаного порядку визначено, що право на отримання посвідки на постійне проживання мають іноземці та особи без громадянства, які відповідно до Закону України „Про імміграцію іммігрували в Україну на постійне проживання.

Так, позивач як мати громадянина України відповідно до ст.4 Закону №2491-ІІІ має право на дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції.

Оскільки 26 квітня 2018 року громадянка Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була документована посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , із зазначенням підстави видачі - 3/0 (одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України), суд вважає, що позивач у встановленому порядку отримала дозвіл на імміграцію.

Статтею 12 Закону №2491-ІІІ визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Пунктом 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 (далі Порядок №321) визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію;

2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

3) в інших випадках, передбачених законом.

У висновку від 21.01.2020 року на підставі якого і прийнято оскаржуваний наказ вказано, що матеріали справи відносно громадянки КНР ОСОБА_1 взагалі відсутні у ЦМУ ДМС, що унеможливлює перевірку законності надання посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

Тобто фактично скасування посвідки на постійне проживання позивача було здійснено за відсутності фактичних підстав, а формальною підставою було визначено відсутність матеріалі справи відносно громадянки КНР ОСОБА_1 .

При цьому на позивача не може бути покладено відповідальності за таку відсутність.

Тобто, оскаржуване рішення не відповідає принципу правової визначеності.

Принцип правової визначеності означає, що „обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010).

Суд звертає увагу на те, відповідачем не надано доказів того, що позивачем подано свідомо неправдиві відомості, документи, що містили недостовірні дані або підроблені, допущено порушення при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що наказ Державної міграційної служби України від 05.02.2020 р. №25 «Про визнання недійними деяких посвідок на постійне проживання» в частині щодо визнання недійсною посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 26.04.2018 р. громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а отже вимоги позивача в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні громадянці Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає.

Відповідно до п. 9 Порядку №321 оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства Поліграфічний комбінат Україна по виготовленню цінних паперів.

За приписами п. 21 Порядку №321 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства, зокрема для обміну посвідки, перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32-34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування (п.22 Порядку № 321).

Відповідно до п.40 Порядку №321 для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:

1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);

2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту;

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземці та особи без громадянства, які зазначені в частині двадцятій статті 4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, за умови отримання ними одного з документів, зазначених у частині сімнадцятій статті 5 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, та мають дозвіл на імміграцію в Україну, для обміну посвідки в установленому порядку можуть подавати паспортний документ, строк дії якого закінчився чи який підлягає обміну, у разі, коли за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй Про територіальну цілісність України від 27 березня 2014 р. № 68/262.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки Згідно з оригіналом та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.

Згідно пунктів 43 Порядку №321 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Відповідно до п.46 Порядку після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що для здійснення обміну посвідки на постійне проживання позивачу необхідно звернутися до міграційного органу з відповідною заявою та визначеним пакетом документів.

Як стверджує відповідач, відповідно до інформаційної підсистеми «Облік іноземців та біженців» ЄІАС УМП ДМС позивач із заявою про обмін посвідки на постійне проживання до ГУ ДМС в Одеській області не зверталась.

У позові ж вказано, що позивач лише має намір звернутися із відповідною заявою.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2021 року у справі №420/7110/19 зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу); б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

У постановах від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні громадянці Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно відмовити.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Центрального міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області відновити втрачені матеріали справи щодо надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то суд зазначає, що предметом позову у даній справі не є відповідна бездіяльність щодо втрати матеріалів.

За вказаних обставин, суд вважає, що у задоволенні вказаної вимоги також необхідно відмовити.

Суд вважає, що належним та достатнім способом поновлення порушеного права позивача є саме скачування наказу Державної міграційної служби України від 05.02.2020 р. №25 «Про визнання недійними деяких посвідок на постійне проживання» в частині щодо визнання недійсною посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 26.04.2018 р. громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Державної міграційної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України від 05.02.2020 р. №25 «Про визнання недійними деяких посвідок на постійне проживання» в частині щодо визнання недійсною посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 26.04.2018 р. громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з Державної міграційної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - Громадянка Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідачі:

Державна міграційна служба України (вул.Володимирська, 9, м.Київ, 01001, );

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області (вул. Березняківська, 4-А, м.Київ, 02152, );

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул.Преображенська, 44, м.Одеса, 65045, ).

Суддя С.М. Корой