Справа № 932/10307/23
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 932/10307/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Темченко Є.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року (головуючий суддя Цитульський В.І.) по справі № 932/10307/23 (№2а/932/305/23), розглянутої у загальному позовному провадженні

за позовом Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області до громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області (далі ГУ ДМС в Дніпропетровській області) 17.11.2023 року звернулось до суду з позовом до відповідача громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 (далі громадянина АРЄ ОСОБА_2 ), у якій просить:

- затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина АРЄ ОСОБА_2 , строком на шість місяців, з метою забезпечення видворення за межі території України.

- вирішити питання щодо негайного виконання рішення про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина АРЄ ОСОБА_2 , з метою забезпечення видворення за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянин АРЄ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на території України у зв`язку з навчанням, в органах міграції отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні з терміном дії до 30.09.2023 року, дія якої через відрахування ОСОБА_2 з навчального закладу скасована рішенням ГУ ДМС в Дніпропетровській області № 8741 від 26.09.2022 року.

Останній раз відповідач прибув на територію України 05.10.2022 року через пункт пропуску КПП «Маяки-Удобне» з метою навчання, та з того часу з України не виїжджав.

Відповідач 18.05.2023 року уповноваженими особами Шевченківського відділу у м.Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу розміром 1700 грн., та винесено рішення №12 від 18.05.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни у термін до 17.06.2023 року.

Оскільки громадянин АРЄ ОСОБА_2 порушив правила перебування іноземців на території України , 16.11.2023 року уповноваженими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу розміром 5100 грн., винесено рішення № 15 від 16.11.2023 року про його примусове видворення з України, затримано за вчинення правопорушення за ч.3 ст. 263 КУпАП, а також ухвалене рішення, яким ОСОБА_2 поміщено до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в Україні» з метою забезпечення примусового видворення. З зазначених пістав просить позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити, оскільки рішення ГУ ДМС в Дніпропетровській області прийняті з порушенням вимог чинного законодавства з питань міграції.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено з підстав порушення ГУ ДМС в Дніпропетровській області законодавства з питань міграції щодо права громадянина АРЄ ОСОБА_2 як іноземця користуватися допомогою перекладача при прийнятті рішення про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовну заяву.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що відповідач про складанні протоколу про адміністративне правопорушення повідомив, що він не потребує послуг перекладача, про що зроблено відповідний запис в протоколі, його ознайомлено з рішенням про примусове повернення до країни походження та необхідність залишити територію України у термін до 17.06.2023 року, що підтверджено власноручним підписом відповідача у відповідних графах зазначених документів. Оскільки відповідач добровільно не залишив територію України, щодо нього з дотриманням вимог міграційного законодавства складено протокол про адміністративне затримання та відповідача правомірно поміщено до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суму першої інстанції без змін,

В судовому засіданні представники сторін підтримала доводи, викладені в поданих суду заявах по суті прави.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду у відповідності до ст.308 КАС України в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено,що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином АРЄ, паспорт № НОМЕР_1 , виданий 22.02.2018 року, терміном дії до 21.02.2025 року, прибув в лютому 2019 року на територію України з метою навчання, документований ГУ ДМС в Дніпропетровській області посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 , з терміном дії з 12.02.2019 року по 30.09.2023 року, останній раз прибув на територію України 05.10.2022 року через пункт пропуску КПП «Маяки-Удобне», та з зазначеного часу з України не виїжджав.

Наказом Дніпровського медичного інституту (далі ДМІ) №2835-СН від 19.09.2022 року відповідач відрахований з навчання 19.09.2022 року за порушення умов контракту.

За клопотанням ДМІ видана відповідачу посвідка на тимчасове проживання в Україні скасована рішенням ГУ ДМС в Дніпропетровській області № 8741 від 26.09.2022 року на підставі пп.2 п.63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25.04.2018 року №322 (далі Порядок №322) (а.с.35), яке на адресу відповідача не направлялось.

За фактом порушення строку перебування в Україні, уповноваженими особами Шевченківського відділу у м.Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина АРЄ ОСОБА_2 складено 18.05.2023 року протокол серії ПР МДН №005139 та постанову у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, у вигляді штрафу розміром 1700 грн., штраф відповідачем сплачений в той же день (а.с.13 -15,31).

Уповноваженою особою Шевченківського відділу у м.Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина АРЄ ОСОБА_2 винесено рішення №12 від 18.05.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов`язано залишити територію України у термін до 17.06.2023 року, вказане рішення відповідач не виконав (а.с.20-22).

16.11.2023 року уповноваженими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області складено стосовно відповідача протокол серії ПН МДН №005704 та постанову у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч.3 ст.203 КУпАП, у вигляді штрафу розміром 5100 грн., а також рішення № 15 від 16.11.2023 про примусове видворення з території України громадянина АРЄ ОСОБА_2 (а.с.36-39,41-44).

Згідно складеного уповноваженою особою ГУ ДМС у Дніпропетровській області протоколу про адміністративне затримання №МДН 000124 від 16.11.2023 року громадянина АРЄ ОСОБА_2 затримано за вчинення правопорушення за ч.3 ст. 263 КУпАП 16.11.2023 року (а.с.55).

16.11.2023 року начальником управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС у Дніпропетровській області ухвалене рішення про поміщення громадянина АРЄ ОСОБА_2 до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» з метою забезпечення примусового видворення (а.с.53).

Наявність підстав для затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства є предметом судового розгляду у даній справі.

Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місце-вого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повно-важень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадян-ства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI (далі Закон №3773-VI, з наступними змінами).

У відповідності до ч.16 ст. 4, ч.3 ст.9 Закону №3773-VI іноземці та особи без грома-дянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимча-сово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України; строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

При цьому положеннями ст.1 Закону «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-III (далі Закон № 2235-III) визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Згідно з ч.1, 5 ст. 26 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції(імміграції та еміграції),у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб ,біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

За приписами ч.4, 8 ст. 30 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців; положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно положень ч.1 ст. 31 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказані положення Закону №3773-VI кореспондуються з положеннями Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 року за №806/21119 (у редакції наказу МВС, СБУ від 22.01.2018 року №38/77, далі Інструкції №353/271/150), п.2 розділу II. Порядок дій посадових осіб органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ під час прийняття рішень про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни передбачено, що рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 3).

У разі відмови іноземця від особистого підпису в рішенні про примусове повернення посадова особа робить про це запис у рішенні про примусове повернення в присутності двох свідків.

Відповідно до пп.3 п.10 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1110 (у редакції постанови КМУ від 08.02.2012 року №70), іноземці та особи без громадянства, які утримуються в пункті тимчасового перебування, можуть зустрічатися з правозахисниками, адвокатами, представниками дипломатичних представництв або консульських установ країни походження чи країни попереднього постійного проживання, міжнародних та правозахисних організацій.

Статтею 289 КАС України) передбачені особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства, ч. 1 якої передбачено за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Частиною 2 ст.289 КАС України визначено, що заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Відповідно до положень ч.11, 18 ст. 289 КАС України встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців;

на час розгляду судом першої та апеляційної інстанцій справи по суті позовних вимог і до набрання рішенням суду законної сили іноземець або особа без громадянства утримується у спеціально обладнаному для таких цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону, органу СБУ, який її затримав, або у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Досліджуючи питання наявності обґрунтованих підстав вважати, що відповідач, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та/або перешкоджатиме проведенню процедури видворення, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Згідно матеріалів справи докази ознайомлення громадянина АРЄ ОСОБА_2 з рішенням ГУ ДМС в Дніпропетровській області № 8741 від 26.09.2022 року про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 , з терміном дії з 12.02.2019 року по 30.09.2023 року, відсутні.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що перелічені вище процесуальні документи, в тому числі рішення позивача від 18.05.2023 року про примусове повернення відповідача до країни походження із зобов`язанням до 17.06.2023 року залишити територію України, від 16.11.2023 року про поміщення ОСОБА_2 до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» з метою забезпечення примусового видворення, прийняті у відсутність перекладача, відомості про їх переклад на арабську чи іншу мову відсутні, що є порушенням п.2 Інструкції №353/271/150.

Посилання позивача про те, що при прийнятті вищезазначених документів права громадянина АРЄ ОСОБА_2 не порушені, оскільки він не заявляв клопотання про участь перекладача при прийнятті цих процесуальних документів, та необхідність їх перекладу на його рідну мову - є неспроможними, оскільки відповідач є іноземцем, який відповідно до особистих пояснень та матеріалів справи не володіє українською мовою, його підпис у відповідних графах процесуальних документів не свідчить про те, що він володіє державною мовою в достатній мірі для розуміння вчинених стосовно нього органом міграції дій.

В силу викладеного позивачем не доведено належними доказами, що застосування до відповідача такого заходу як затримання є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, захисту здоров`я чи моралі, або для захисту прав і свобод інших осіб.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що держава Україна підтримує демократичні принципи, які ґрунтуються на верховенстві права. Правова держава відрізняється своєю справедливістю та шляхетністю до законних прав особи.

При вирішенні питання щодо звернення до суду із позовом у цій справі, відповідач мав дотримуватися справедливого балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів відповідача і цілями, на досягнення яких спрямований такий захід як затримання.

Суд першої інстанції, здійснивши аналіз доказів у справі, дійшов вірного висновку, що такі дії позивача є грубим порушенням прав відповідача, які позбавили його можливості в повній мірі розуміти обставини, що відбуваються, та передбачити наслідки вчинення чи не вчинення певних дій, а також надати пояснення або документи, які могли вплинути на відповідні рішення органу міграційної служби.

Викладене свідчить, що позивачем не доведена належними та допустимими доказами наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та/або перешкоджатиме проведенню процедури видворення.

Правові позиції Верховного Суду по переліченим позивачем справам не підлягають застосуванню, оскільки винесені не по подібним обставинам.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. 288, 289, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року по справі № 932/10307/23( №2а/932/305/23) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 30 діб.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай