Справа № 260/8870/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2023 рокум. Ужгород№ 260/8870/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 як судді, голові суду у відставці, щомісячного довічного грошового утримання судді, голови суду у відставці, із врахуванням до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: періоду проходження строкової служби в лавах Радянської Армії з 11 листопада 1969 року по 25 січня 1972 року - 02 роки 02 місяці 14 днів; періоду роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ в аеропорту Донецьк Управління внутрішніх справ на повітряному транспорті з 25 грудня 1978 року по 03 грудня 1982 року - 03 роки 11 місяців 08 днів; періоду роботи на посаді народного судді, судді, заступника голови Київського районного суду м. Донецька, голови Київського районного суду м. Донецька з 19 травня 1985 року по 03 березня 2011 року - 24 роки 09 місяців 12 днів, а усього із зарахуванням до загального стажу судді, який дає мені право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судці у відставці, - 30 років 11 місяців 08 днів; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з 70% суддівської винагороди відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-1269-21 від 27 жовтня 2021 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в розмірі 95346,72 гривень щомісячно.

Заявлені позовні вимоги аргументує тим, що він являється суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання. На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/2605/23 від 11.05.2023 Головне управління Пенсійного фонду України здійснило перерахунок його грошового утримання на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області з серпня 2023 року, однак при цьому знизило відсоток заробітку, з якого здійснюється розрахунок його грошового утримання, до 58%. Вказані дії працівники територіального органу Пенсійного фонду України пояснили не зарахуванням до загального стажу судді, який дає право на відставку, строкової військової служби та роботи на посаді слідчого. Такі дії відповідача вважає протиправними, оскільки його право на нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням такого стажу вже було підтверджено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2020 у справі №200/10179/20-а.

17 листопада 2023 року відповідач подав до суду відзив на позов №0700-0902-8/64570 від 15.11.2023, в якому проти позову заперечив з мотивів його безпідставності. Так, зазначає, що відповідно до положень ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років щомісячне довічне грошове утримання збільшується на 2% суддівської винагороди. Так, на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/2605/23 від 11.05.2023 позивачу було перераховано довічне грошове утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року. При цьому стверджує, що під час здійснення такого перерахунку було враховано період роботи на посаді судді з 19.05.1986 по 03.03.2011, тобто 24 роки 10 місяців, з огляду на що довічне грошове утримання ОСОБА_1 було розраховано з 58% суддівської винагороди. При цьому вважає безпідставними твердження позивача про наявність в нього права на застосування 70% суддівської винагороди, оскільки норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453 від 07.07.2010 втратили чинність. Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до його стажу певні періоди вважає, що такі питання відносяться до дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду України.

23 листопада 2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується. Звертає увагу суду на те, що відповідач жодним чином не аргументує причини не врахування рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2020 у справі №200/10179/20-а, яким вже фактично було визнано його право на розрахунок щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням спірних періодів. Тому вважає, що його стаж повинен становити 30 років 11 місяців 8 днів, а не 24 роки 10 місяців, як визначив відповідач. При цьому наголошує на безпідставності посилань відповідача на рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020, в обґрунтування правомірності свої дій, оскільки таке враховувалось при прийнятті рішення Донецьким окружним адміністративним судом.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 , 19 травня 1986 року обраний народним суддею Київського районного народного суду м. Донецька на підставі наказу №241 від 19.05.1986 року.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» №3090-VI від 03.03.2011 ОСОБА_1 звільнений з посади судді, голови Київського районного суду м. Донецька у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Так, розпорядженням Управління Пенсійного фонду України у Борівському районі Харківської області №4286 від 03.10.2014 ОСОБА_1 було призначено довічне грошове утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у розмірі 88% суддівської винагороди з розрахунку загального стажу 41 рік 9 місяців 14 днів, в тому числі стаж на посаді судді 24 роки 10 місяців.

В подальшому після прийняття Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII довічне грошове утримання ОСОБА_1 було перераховано за новими правилами у розмірі 58% суддівської винагороди з розрахунку виключно стажу на посаді судді.

15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (на обліку в якому він перебував в той час) із заявою про зарахування до стажу судді періодів проходження строкової служби та роботи на посаді слідчого.

16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, відповідно до якої просив допризначити у зв`язку з наданням додаткових документів.

Однак рішенням Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №120 від 20.10.2020 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії з тих мотивів, що такі періоди не підпадають під визначення стажу роботи на посаді судді, відповідно до ст. 131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453 в редакції від 24.02.2011 року та ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Не погодившись з таким рішенням органу Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку. Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2020 у справі №200/10179/20-а позов ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 20 жовтня 2020 року №120 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Донецької області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 період проходження строкової служби в лавах Радянської Армії з 11.11.1969 року по 18.01.1972 року, період роботи на посаді слідчого лінійно слідчої групи МВС Української РСР в аеропорту Донецьк з 25.12.1978 року по 03.12.1982 року.

На виконання зазначеного рішення суду Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області проведено перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 з розрахунку 70% суддівської винагороди.

На момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області).

Так, на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/2605/23 від 11.05.2023 рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області №28 від 03.10.2023 проведено перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області №04-1269-21 від 27 жовтня 2021 року. Однак при цьому розмір такого довічного грошового утримання розраховано, виходячи з 58% суддівської винагороди, тобто з розрахунку суддівського стажу 24 роки 10 місяців.

Вважаючи рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 70% до 58% суддівської винагороди діючого судді та дії щодо повторного неврахування до стажу необхідних періодів роботи протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1402).

Нормами ч. 1 ст. 112 Закону №1402 встановлено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.

Відповідно до п. 4 ч 6 ст. 126 Конституції України, підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Згідно ч. 1 ст. 142 Закону №1402 судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Разом з тим, ч. 2 ст. 142 Закону №1402 встановлено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону №1402, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно ч. 3 ст. 135 Закону №1402 базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Нормами ч. 4 ст. 142 Закону №1402 передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 5 ст. 142 Закону №1402).

Таким чином, нормами Закону №1402 розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці поставлено в залежність від суддівської винагороди діючого судді, стажу роботи на посаді судді та передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду здійснювати перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді.

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України №1402 встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України №2453. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України №1402 зі змінами.

Приймаючи таке рішення, Конституційний Суд України виходив з того, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2020 Закон України №1402 не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Таким чином, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами ч. 4 ст. 142 Закону України №1402 у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений ч. 3 Закону України №1402.

Така ж позиція стосовно спірних відносин, викладена Верховним Судом у постанові від 27 вересня 2021 року у справі №620/5437/20.

Правомірність проведеного розрахунку розміру довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи з 58% суддівської винагороди, ГУ ПФУ в Закарпатській області обґрунтовує наявним у позивача стажем роботи виключно на посаді судді 24 роки 10 місяців без урахування його попереднього стажу (служба в лавах Радянської армії та періоду роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ в аеропорті Донецьк Управління внутрішніх справ на повітряному транспорті), оскільки вважає, що можливість включення таких не передбачена нормам Закону №1402.

Оцінюючи правомірність такого рішення відповідача з точки зору основних засад адміністративного судочинства України, суд враховує наступне.

На момент виходу ОСОБА_1 у відставку право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці було гарантоване Законом №2453.

Відповідно до ст. 135 Закону №2453 (в редакції чинній на момент призначення довічного грошового утримання судді 18.03.2011 року), до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, приписами п. 11 «Перехідні положення» Закону №2453 визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Так, згідно ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону №2453, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах слідчих.

Вказані висновки узгоджуються із позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2018 року справа № 9901/382/18 провадження № 11-319сап18, у постановах ВС від 02.04.2019 року по справі № 607/8578/17, постанові Верховного Суду України у від 06 липня 2016 року №П/800/426/14.

Питання наявності права ОСОБА_1 на зарахування до його стажу періодів проходження строкової служби в лавах Радянської Армії та роботи на посаді слідчого при обрахунку його довічного грошового утримання на підставі норм Закону №1402 вже вирішувалося в судовому порядку за участі Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (на обліку в якому перебував позивач раніше).

Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2020 у справі №200/10179/20-а, що набрало законної сили 15 лютого 2021 року, було визнано право ОСОБА_1 на обрахунок довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду проходження строкової служби в лавах Радянської Армії з 11.11.1969 року по 18.01.1972 року та періоду роботи на посаді слідчого лінійно слідчої групи МВС Української РСР в аеропорту Донецьк з 25.12.1978 року по 03.12.1982 року.

Конституцією України проголошено принцип обов`язковості судового рішення, що є однією із складових принципу правової визначеності. Так, зокрема, ст. 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Норми статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 1402-VIII 02.06.2016 також регламентують обов`язковість судових рішень. Так, зокрема, ч. 2 ст. 13 зазначеного законодавчого акта визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Європейського суду з прав людини у своїх рішення також неодноразово наголошував, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 р.).

На виконання вказаного судового рішення Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області в 2021 році здійснило перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи з 70% суддівської винагороди.

Суд враховує, що правове регулювання спірних правовідносин з моменту прийняття Донецьким окружним адміністративним судом рішення у справі №200/10179/20-а не змінилося. Незважаючи на це, ГУ ПФУ в Закарпатській області протиправно не врахував вказане рішення суду та переглянув відсоткове значення суддівської винагороди ОСОБА_1 , при цьому повторно не врахувавши спірні період до стажу, що дає прав на отримання довічного грошового утримання судді у відставці.

На думку суду, такі дії ГУ ПФУ в Закарпатській області свідчать про зневагу як до Конституції України, якою гарантовано обов`язковість судового рішення, такі і до судової системи в цілому, що аж ніяк не узгоджується зі статусом відповідача суб`єкта владних повноважень, який, відповідно до ст. 19 Конституції України повинен діяти у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

З огляду на встановлену під час розгляду даної справи протиправність оскарженого рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області, з метою відновлення прав, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд вважає, що належним способом захисту в даному випадку є визнання протиправним та скасування оскарженого рішення відповідача та зобов`язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до стажу, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової служби в лавах Радянської Армії з 11.11.1969 року по 18.01.1972 року та періоду роботи на посаді слідчого лінійно слідчої групи МВС Української РСР в аеропорту Донецьк з 25.12.1978 року по 03.12.1982 року.

Зважаючи на те, що стаж ОСОБА_1 на посаді судді становить більше 20 років, то обрахунок його довічного грошового утримання, як судді у відставці згідно норми ч. 3 ст. 142 Закону №1402 повинен становити 70% (20 років = 50% + 20% (за 10 років стажу понад 20 років х 2% за кожний повний рік понад 20 років), а не 58%, як визначено ГУ ПФУ в Закарпатській області при проведенні спірного перерахунку.

Такий розрахунок повністю співпадає з розрахунком, здійсненим Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області в 2021 році на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2020 у справі №200/10179/20-а.

З огляду на зазначене, з метою уникнення подальших неправомірних дій органу Пенсійного фонду України в частині самовільного заниження довічного грошового утримання позивача, суд вважає за можливе задовольнити також позовну вимогу в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 70% суддівської винагороди, відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-1269-21 від 27 жовтня 2021 року.

Поряд з цим не підлягає задоволенню позовна вимоги про зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання із врахуванням стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової служби в лавах Радянської Армії з 19.01.1972 року по 25.01.1972 року, оскільки з військового квитка № НОМЕР_2 ОСОБА_1 вбачається, що позивач був звільнений у запас саме 18 січня 1972 року на підставі наказу Міністерства оборони СРСР № 216 від 11.10.1971 року.

Суд також не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити нарахування довічного грошового утримання позивача з врахуванням періоду роботи на посаді народного судді, судді, заступника голови Київського районного суду м. Донецька, голови Київського районного суду м. Донецька, оскільки такий враховувався при проведенні спірного перерахунку.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області №28 від 03.10.2023.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із зарахуванням до стажу, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової служби в лавах Радянської Армії з 11.11.1969 року по 18.01.1972 року та періоду роботи на посаді слідчого лінійно слідчої групи МВС Української РСР в аеропорту Донецьк з 25.12.1978 року по 03.12.1982 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 70% суддівської винагороди, відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області №04-1269-21 від 27 жовтня 2021 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

5. В решті позову відмовити.

6. Стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, код ЄДРПОУ - 20453063) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань 715,73 гривень (Сімсот п`ятнадцять гривень73 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін