Справа № 480/7098/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Гелета С.М.

28 грудня 2023 р. Справа № 480/7098/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В с т а н о в и в:

26.10.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі ГУ ПФУ в Сумській області, пенсійний орган) № 44 від 06.10.2022 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області призначити та виплачувати їй пенсію на підставі пункту «е» ст. 55 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) з 28.09.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.09.2022 року вона звернулась до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII. Однак рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області № 44 від 06.10.2022 року у призначенні пенсії відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, враховуючи відсутність у неї акредитаційних сертифікатів та ліцензій фармацевтичних закладів, в яких вона працювала за період роботи з 01.08.1985 року по 05.04.2000 року, з 02.09.2000 року по 11.02.2004 року та з 06.06.2005 року по 10.10.2017 року.

Також, позивач зазначила, що особа, яка працювала на посаді фармацевта в аптеці, за умови здійснення такої діяльності на основі ліцензій на провадження роздрібної торгівлі лікарськими засобами, незалежно від отримання цим аптечним закладом акредитаційних сертифікатів, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно з п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII.

Ухвалою суду від 28.10.2022 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області).

Відповідачі ГУ ПФУ у Сумській області, ГУ ПФУ в Донецькій області правом надати відзиви на позов не скористались.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року (розгляд справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін) частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області № 44 від 06.10.2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982 року по 01.07.1985 року в Глухівському медичному училищі, а також період роботи з 01.08.1985 року по 25.04.2000 року на посаді фармацевта аптеки № 80 м. Конотоп, на посаду фармацевта аптеки № 79, період роботи з 01.09.2000 року по 11.02.2004 року на посаді зав аптекою - фармацевтом поліклінічного відділення № 2562 м. Конотоп, період роботи з 06.06.2005 року по 31.12.2007 року на посаді фармацевта КП Сумської обласної ради в аптеці № 226 м. Конотоп, завідуючої аптечним кіоском № 2, № 3 КП аптеки № 226 м. Конотоп, період роботи з 14.01.2008 року по 11.04.2022 року на посаді завідуючої аптечним кіоском № 1 аптеки «Здоров`я, фармацевта аптеки «Перша» м. Конотоп, завідуючого аптечним пунктом № 1 аптеки «Здоров`я», фармацевта аптеки «Перша» м. Конотоп ФОП ОСОБА_2 .

Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.09.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового стажу періоду навчання з 01.09.1982 року по 01.07.1985 року в Глухівському медичному училищі, а також період роботи з 01.08.1985 року по 25.04.2000 року на посаді фармацевта аптеки № 80 м. Конотоп, на посаду фармацевта аптеки № 79, період роботи з 01.09.2000 року по 11.02.2004 року на посаді зав аптекою - фармацевтом поліклінічного відділення № 2562 м. Конотоп, період роботи з 06.06.2005 року по 31.12.2007 року на посаді фармацевта КП Сумської обласної ради в аптеці № 226 м. Конотоп, завідуючої аптечним кіоском № 2, № 3 КП аптеки № 226 м. Конотоп, період роботи з 14.01.2008 року по 11.04.2022 року на посаді завідуючої аптечним кіоском № 1 аптеки «Здоров`я, фармацевта аптеки «Перша» м. Конотоп, завідуючого аптечним пунктом № 1 аптеки «Здоров`я», фармацевта аптеки «Перша» м. Конотоп ФОП ОСОБА_2 та прийняти рішення по суті заяви від 28.09.2022 року з урахуванням висновків суду по даній справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 992,40 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що на працівника не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення акредитації не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Посада позивача - фармацевт належить до визначених розділом 2 Переліку № 909 посад провізорів, фармацевтів, лаборантів, що надає право на пільгову пенсію.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також суд зазначив, що до стажу роботи зараховується, зокрема і навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Крім того суд зазначив, що відповідачем безпідставно не враховано в пільговий стаж позивача період роботи після 11.10.2017 року на посаді фармацевта аптеки «Перша» м. Конотоп у ФОП ОСОБА_2 , оскільки і зазначений стаж до дня звільнення позивача з посади, а саме 11.04.2022 року також повинен був бути врахований відповідачем при вирішенні питання щодо права позивача на вірний обрахунок пільгового стажу, але в спірному рішенні зазначено лише про наявність у позивача загального стажу 38 років 05 місяців 06 днів.

Також суд зазначив, що заява позивача від 28.09.2022 року була розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області та саме зазначеним органом не зараховано взагалі пільговий стаж позивача та прийнято рішення № 44 від 06.10.2022 року, для повного захисту порушеного права позивача, суд у відповідності до ст. 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зазначає, що належним способом захисту порушених прав є скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області № 44 від 06.10.2022 року.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Донецькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пенсійний орган зазначає, згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок № 637) (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, диплом, довідка про стаж роботи), страховий стаж складає 38 років 05 місяців 06 днів, спеціальний стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, складає 17 років 03 місяці 21 день. До спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано період роботи з 02.09.2000 року по 11.02.2004 року, оскільки не зазначено заклад, в який було прийнято на роботу та з 14.01.2008 року 10.10.2017 року, оскільки заявницею надані копії ліцензії на ФОП ОСОБА_2 , а не на аптеку «Здоров`я» ФОП ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є громадянкою України, станом на 28.09.2022 року їй виповнилось повних 55 років.

28.09.2022 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII (а.с. 12-13).

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуто ГУ ПФУ у Донецькій області та прийнято рішення від 06.10.2022 року № 44, яким відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у відповідності до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII, оскільки згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком № 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, диплом, довідка про стаж роботи), страховий стаж складає 38 років 05 місяців 06 днів, спеціальний стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, не підтверджено в установленому порядку. Оскільки заявницею не надані акредитаційні сертифікати та ліцензії за періоди роботи з 01.08.1985 року по 05.04.2000 року, з 02.09.2000 року по 11.02.2004 року та з 06.06.2005 року по 10.10.2017 року (ліцензії надані в копіях), зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, неможливо.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, шо включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до п. 6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За нормами ч. 1 ст. 5 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону № 1788-XII, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом № 1788-XII. Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017 набрав чинності 11.10.2017 року.

Таким чином, пенсії за вислугу років згідно із нормами Закону № 1788-XII призначаються за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 року визначеного Законом № 1788-XII страхового і спеціального стажу.

Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі ст. 7 Закону № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

За змістом ст. 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону № 1788-XII (в редакції, що діяла до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

В подальшому, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII) підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами д, е, ж статті 55 Закону № 1788, а з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII (далі - Закон № 911-VIII) встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» ст. 55 Закону № 1788) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з пунктом «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції Закону № 911-VIII), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Проте, 04.06.2019 року Конституційним Судом України ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.

Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» ст. 54 Закону № 1788-XII, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» ст. 55 Закону № 1788-XII, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Крім того, на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом № 213-VIII до оспорюваних положень Закону № 1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону № 1788-XII, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону № 1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону № 1788-XII.

Відтак, Конституційний Суд України визнав зміни, внесені до статті 55 Закону № 1788-XII Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII, - неконституційними.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2019, тобто з 04.06.2019 року.

Отже, починаючи з 05.06.2019 року положення пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII, яка передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що єдиною умовою для набуття позивачкою, як працівником охорони здоров`я, права на призначення пенсії за вислугу років, є наявність у неї станом на 11.10.2017 року (дату набрання чинності Законом № 2148-VIII) не менше 25 років спеціального стажу роботи.

За змістом положень статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 1, 2 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із записів трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 (а.с. 17-21) ОСОБА_1 :

у період з 01.08.1985 року по 01.02.1996 року працювала на посаді фармацевта аптеки № 80 м. Конотоп, з 01.02.1996 року підприємство ЦРА № 79 м. Конотоп перейменована в АТ в «Конотопфармація» закритого типу, з 01.07.1999 року переведена в аптеку № 79 на посаду фармацевта, 25.04.2000 року звільнена з посади;

з 01.09.2000 року прийнята на посаду завідуючої аптекою фармацевтом, з 11.02.2004 року звільнена з роботи у зв`язку з розформуванням 2562 поліклінічного відділення;

06.06.2005 року прийнята на посаду фармацевта КП Сумської обласної ради в аптеку № 226 м. Конотоп, з 09.06.2006 року призначена на посаду завідуючої аптечним кіоском № 2 КП аптеки № 226 м. Конотоп, з 01.12.2007 року переведена на посаду завідуючої аптечним кіоском № 3 КП аптеки № 226 м. Конотоп, з 31.12.2007 звільнена з посади;

14.01.2008 року прийнята на посаду завідуючої аптечним кіоском № 1 аптеки «Здоров`я» ФОП ОСОБА_2 , з 24.06.2011 року переведена на посаду фармацевта аптеки «Перша» м. Конотоп ФОП ОСОБА_2 , з 26.06.2012 року переведена на посаду завідуючої аптечним пунктом № 1 аптеки «Здоров`я» ФОП ОСОБА_2 , з 01.10.2012 року переведена на посаду фармацевта аптеки «Перша» м. Конотоп ФОП ОСОБА_2 , а 11.04.2022 року звільнена з посади.

Відповідно до архівної довідки виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області № 384 від 12.04.2012 року, архівний відділ міської ради повідомив, що накази з особового складу Центральної районної аптеки № 79 виробничого об`єднання «Фармація» (АТЗТ «Конотопфармація») на державне зберігання до відділу не передавались по причині незбереження, тому видати довідку про підтвердження стажу роботи ОСОБА_3 в вищезгаданому підприємстві немає можливості. Відомості нарахування заробітної плати працівникам аптеки № 80 Центральної районної аптеки № 79 виробничого об`єднання «Фармація» (АТЗТ «Конотопфармація») надійшли на зберігання не в повному обсязі, тому дані про нараховану заробітну плату ОСОБА_3 з 1986 року, 1987 року, 1989 року та за 1992-1994 роки наявні частково. Відомості нарахування заробітної плати працівникам аптеки № 79 АТЗТ «Конотопфармація» за 1999-2000 роки на зберігання до відділу не надходили, тому дані про нараховану заробітну плату ОСОБА_3 за період з 01.07.1999 року по 25.04.2000 року відсутні (а.с. 22).

Відповідно до архівної довідки Галузевого Державного архіву Міноборони України № 179/1/927 від 22.01.2015 року, ОСОБА_1 працювала в 2562 Поліклінічному відділенні м. Конотоп на посаді «зав. аптекою фармацевтом» з 01.09.2000 року (наказ № 5 від 01.09.2000 року), звільнена з 11.02.2004 року (наказ № 3 від 11.02.2004 року). Інформація про перебування ОСОБА_1 у відпустках без збереження заробітної плати з липня 2003 року по лютий 2004 року у документах вищевказаного відділення відсутня (а.с. 23).

З довідки аптеки № 226 м. Конотоп № 28 від 05.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 працювала в КП СОР Аптека № 226 м. Конотоп на посаді фармацевта у період з 06.06.2005 року по 08.06.2006 року, на посаді зав. аптечним кіоском № 2 у період з 09.06.2006 року по 30.11.2007 року, на посаді зав. аптечним кіоском № 3 з 01.12.2007 року по 31.12.2007 року. Заклад/установа КП СОР Аптека № 226 м. Конотоп та посада фармацевт, зав. аптечним кіоском № 2 та № 3 передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою КМУ № 909 від 04.11.1993 року (далі Переліком № 909) з внесеними змінами. ОСОБА_1 має право виходу на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII (а.с. 24).

З довідки аптеки № 226 м. Конотоп № 31 від 16.08.2017 року вбачається, що позивач з 06.06.2005 року по 31.12.2007 року не перебувала у відпустці без збереження заробітної плати (а.с. 46).

Відповідно до довідки № 34 від 27.09.2022 року, виданої ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 працювала в ФОП ОСОБА_2 на посаді завідуючої аптечним кіоском № 1 аптеки «Здоров`я» с. Вирівка з 14.01.2008 року по 23.06.2011 року, на посаді фармацевта аптеки «Перша» м. Конотоп з 24.06.2011 року по 25.06.2012 року, на посаді завідуючого аптечним пунктом № 1 аптеки «Здоров`я» с. Вирівка з 26.06.2012 року по 30.09.2012 року, на посаді фармацевта аптеки «Перша» м. Конотоп з 01.10.2012 року по 11.04.2022 року. Заклад/установа ФОП ОСОБА_2 аптеки «Здоров`я», аптеки «Перша» та посада фармацевт, зав. аптечним кіоском, зав. аптечним пунктом передбачені Переліком № 909. ОСОБА_1 має право виходу на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII (а.с. 25).

В оскаржуваному рішенні від 06.10.2022 року № 44 пенсійним органом зазначено, що до спеціального стажу роботи позивачки, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано період роботи з 01.08.1985 року по 05.04.2000 року, з 02.09.2000 року по 11.02.2004 року та з 06.06.2005 року по 10.10.2017 року, оскільки позивачкою не надані акредитаційні сертифікати та ліцензії.

Колегія суддів вважає такі посилання безпідставними, оскільки право на пенсію за вислугу років визначається тільки за переліком посад та установ відповідно до постанови № 909.

За змістом розділу 2 Переліку № 909 до закладів і установ охорони здоров`я відносяться, серед іншого, аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії.

Право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої пунктом «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, пов`язане не лише з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, в даному випадку - аптека, а й з посадою, яку обіймає працівник, у випадку, що розглядається - провізор, фармацевт (незалежно від найменування посади).

Судом при розгляді даної справи також враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у справі № 492/446/15-а щодо припинення виплати особі пенсії, у зв`язку з неврахуванням до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду роботи особи у в аптеці, яка державної акредитації закладу охорони здоров`я із видачею відповідного сертифікату не проходила.

За наслідками розгляду вказаної справи, Велика Палата у постанові від 29.08.2018 року відступила від викладеного у постанові Верховного Суду України від 17.09.2013 року у справі № 21-241а13 правового висновку, про те, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах провізорів, фармацевтів у аптеках, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров`я на підставі державної акредитації, та дійшла висновку, що з 13.06.2015року (у зв`язку з внесенням змін до ст. 16 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 09.04.2015 року № 326-VIII, що набрали чинності 14.05.2015 року та введені в дію 13.06.2015 року) законодавство України покращило становище для всіх осіб, які працюють в аптечних закладах на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах, незалежно від наявності державної акредитації такого закладу, і з цього дня стаж роботи на відповідних посадах зараховується до спеціального стажу, необхідного для призначення такої пенсії.

Велика Палата дійшла висновку, що ситуація у справі № 492/446/15-а, є подібною до ситуації аптечних закладів, які з 13.06.2015 року не проходили державну акредитацію і працівники яких, незважаючи на відсутність такої акредитації, отримали право на включення стажу роботи у цих закладах до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років. Віднесення стажу роботи до спеціального, який дає право на пенсію за вислугу років, лише за ознакою наявності державної акредитації аптечного закладу, яка з 13.06.2015 року стала добровільною, має дискримінаційний характер, оскільки без об`єктивного та розумного обґрунтування передбачає поводження у різний спосіб з особами, які перебувають у відносно схожих ситуаціях, - працювали чи працюють в неакредитованих аптечних закладах.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, періоди роботи позивачки з 01.08.1985 року по 05.04.2000 року, з 02.09.2000 року по 11.02.2004 року та з 06.06.2005 року по 10.10.2017 року належать до спеціального стажу, наявність якого є основною умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Вказані періоди роботи підтверджені відповідними записами у трудовій книжці ОСОБА_1 та іншими належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

Колегія суддів констатує, що станом на 11.10.2017 (дату набрання чинності Законом № 2148-VIII) спеціальний стаж роботи (вислуга років) позивачці як працівника охорони здоров`я становив більше 30 років. Тому ОСОБА_1 набула право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що позивачка на час звернення із заявою від 28.09.2022 року про призначення пенсії за вислугу років не мала необхідного спеціального стажу роботи, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ та розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV, є помилковими.

Отже, наявні обґрунтовані підстави для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області № 44 від 06.10.2022 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону № 1788-ХІІ.

Колегія суддів враховує, що 30.03.2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що прийняв рішення за заявою позивачки від 28.09.2022 року про призначення пенсії є ГУ ПФУ в Донецькій області.

З урахуванням вищенаведеного, меж перегляду судом апеляційної інстанції судового рішення, визначених положеннями ч. 1 та 2 ст. 308 КАС України, враховуючи що позивачка має право на зарахування до спеціального стажу періоди її роботи з 01.08.1985 року по 05.04.2000 року, з 02.09.2000 року по 11.02.2004 року, з 06.06.2005 року по 10.10.2017 року, а відмова в призначенні пенсії пов`язана саме з відсутністю необхідного стажу роботи позивачки, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог ч. 6 ст. 139 КАС України немає.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 січня 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова