Справа № 360/1331/23
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 грудня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/1331/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Мендрика Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Мендрика Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не призначення ОСОБА_1 з 10.04.2022 пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», відповідно до його заяви від 10.04.2022.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З листа від 18.10.2023 позивачу стало відомо, що відповідач не призначив пенсію відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 у справі № 360/1742/22 було встановлено наявність стажу у позивача за списком № 1 для призначення пенсії.

Крім того, в позові вказано, що трудова книжка позивача містить всі необхідні відомості, що визначають право позивача на пенсію на пільгових умовах, а тому підтверджувати спеціальний трудовий стаж уточнюючими довідками не потрібно.

Позивач вважає дії відповідача щодо не призначення йому пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» протиправними.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що 04.12.2023 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

28.09.2023 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві засобами веб-порталу надійшло звернення ОСОБА_1 щодо призначення пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

При цьому, позивач звернувся до відповідача відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян». Тому, відповідачем відповідно до Закону України «Про звернення громадян» була надана відповідь листом від 18.10.2023 № 35446-35385/С-02/8-2600/23.

Відповідач вказав, що пенсію позивачу призначено на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 у справі № 360/1742/22 та обчислено з урахуванням страхового стажу 43 роки 7 місяців 14 днів, у тому числі додатково зараховано період роботи за списком № 1 - 16 років, та заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.07.2000 по 31.12.2013, з 01.10.2015 по 30.04.2020, з 01.09.2020 по 30.04.2022.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Також відповідач зазначає, що під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи, визначає підприємство шляхом надання оформленої належним чином уточнюючої довідки у відповідності зі списками, затвердженими Кабінетом Міністрів України на підставі первинних документів за час роботи особи на відповідному підприємстві.

Оскільки ОСОБА_1 не надано документів, які підтверджують роботу на посадах, визначених статтею 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», у відповідача відсутні правові підстави для обчислення розміру пенсії відповідно до статті 8 цього Закону.

Ухвалою суду від 08.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 28.11.2023 повторно витребувано у відповідача необхідні докази у справі.

Ухвалою суду від 26.12.2023 до матеріалів справи долучено додаткові докази.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, що підтверджується паспортом громадянина України, карткою фізичної особи - платника податків та матеріалами пенсійної справи позивача.

З рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 у справі № 360/1742/22, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2023, а також з матеріалів пенсійної справи, що надані до матеріалів цієї справи № 360/1331/23 судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з заявою від 16.05.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням від 23.05.2022 № 52 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Вищевказаним рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 у справі № 360/1742/22 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні пенсії від 23.05.2022 № 52. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.04.2022, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 05.05.1994 по 31.12.2001 респіраторником другого взводу в Сьомому воєнізованому гірничорятувальному загоні, з урахуванням довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 126 від 15.07.2022 виданою Центром управління воєнізованими гірничорятувальними загонами.

На виконання вказаного рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення від 17.04.2023 № 52 про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з 10.04.2022.

28.09.2023 позивач звернувся до відповідача через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою за № ВЕБ-26002-Ф-С-23-229199, в якій просив вказати підстави, у зв`язку з якими йому не призначено пенсію з урахуванням положень Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.10.2023 № 35446-35385/С-02/8-2600/23, який складено у відповідь на вищевказане звернення, повідомлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 43 роки 07 місяців 14 днів, в тому числі додатково зараховано період роботи за списком № 1 - 16 років, та заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.07.2000 по 31.12.2013, з 01.10.2015 по 30.04.2020, з 01.09.2020 по 30.04.2022. У листі вказано, що оскільки відсутні документи, які підтверджують роботу позивача на посадах, визначених статтею 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» обчислювати розмір пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» неможливо.

Позивач, вважаючи неправомірними дії відповідача щодо призначення йому пенсії без врахування вимог статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Як встановлено судом, на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 у справі № 360/1742/22, позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах з 10.04.2022, відповідно до пункту 2 абзацу 1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» без урахування положень Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Суд зазначає, що Закон України від 02 вересня 2008 року № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі - Закон № 345-VI) спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Статтею 1 Закону 345-VI передбачено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Статтею 8 Закону № 345-VI визначені особливості пенсійного забезпечення шахтарів, відповідно до яких мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Отже, в межах даних спірних правовідносин, позивачу для перерахунку його пенсії у відповідності до вищевказаних норм Законів, необхідно мати пільговий стаж на підземних роботах не менш як 15 років.

З рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.04.2023 № 52 вбачається, що зарахований трудовий стаж позивача станом на момент призначення йому пенсії склав 43 роки 07 місяців 14 днів (загальний страховий стаж), в тому числі 16 років 02 місяці 23 дні пільговий стаж роботи за списком № 1.

При цьому суд зазначає, що правильність розрахунку трудового стажу, зарахування/незарахування певних періодів трудової діяльності позивача до страхового та/або відповідного пільгового стажу роботи не є спірними питаннями в цій справі, оскільки позивачем жодних подібних вимог не заявлено та відповідних доводів у позовній заяві не викладено.

Таким чином, вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на обчислення його пенсії з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», суд виходить виключно з дослідження періодів роботи, що зараховані до пільгового стажу позивача на роботах за списком № 1, який складає 16 років 02 місяці 23 дні, та на який позивач посилається у своєму зверненні від 28.09.2023 № ВЕБ-26002-Ф-С-23-229199.

Отже, з розрахунку трудового стажу позивача (форма РС-право) вбачається, що до пільгового стажу роботи позивача за списком № 1 зараховано періоди роботи: з 05.05.1994 по 29.11.1995, з 01.12.1995 по 30.01.1996, з 01.02.1996 по 29.11.1999, з 01.12.1999 по 29.04.2001, з 01.05.2001 по 31.07.2010. Інші періоди трудової діяльності позивача зараховані виключно до страхового стажу.

Суд зазначає, що статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 № 159/4178/16-а.

Дослідженням трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , в межах вищевказаних періодів трудового стажу, що зараховані до пільгового стажу роботи позивача за списком № 1, встановлено, що позивач у періоди: з 05.05.1994 по 29.11.1995, з 01.12.1995 по 30.01.1996, з 01.02.1996 по 29.11.1999, з 01.12.1999 по 29.04.2001, з 01.05.2001 по 31.07.2010 (ці періоди виокремлено відповідачем при розрахунку трудового стажу позивача для призначення пенсії, з одного загального періоду роботи позивача з 05.05.1994 по 31.07.2010) працював на посаді респіраторника 2 взводу 7 воєнізованого гірничорятувального загону.

Суд зазначає, що з аналізу приписів статті 1 Закону 345-VI вбачається, що дія цього Закону поширюється на вищезазначену посаду, на якій позивач працював у вищеназвані періоди.

Водночас, в трудовій книжці відсутні записи (відомості) про зайнятість позивача у вищевказані періоди саме на підземних роботах повний робочий день.

Отже, за відсутності таких записів відповідні відомості повинні підтверджуватись на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок (довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, тощо) відповідного підприємства, установи або організації, де особа працювала.

Так, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 15.07.2022 № 126, виданою органом, що незаконно створений окупаційною адміністрацією на окупованій території України «центр управління воєнізованими гірничорятувальними загонами міністерства надзвичайних ситуацій і ліквідації наслідків стихійних лих лнр», підтверджуються, що позивач у період з 05.05.1994 по 31.07.2010 (до якого входять усі вище перелічені періоди роботи позивача, що досліджуються в цій справі) виконував гірничі роботи та працював повний робочий день під землею в сьомому воєнізованому гірничорятувальному загоні Міністерства вугільної промисловості України.

Отже, вищевказаною довідкою у сукупності з трудовою книжкою підтверджується зайнятість позивача на підземних роботах повний робочий день, у періоди: з 05.05.1994 по 29.11.1995, з 01.12.1995 по 30.01.1996, з 01.02.1996 по 29.11.1999, з 01.12.1999 по 29.04.2001, з 01.05.2001 по 31.07.2010.

Щодо того, що вказана довідка видана на тимчасово окупованій території України, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з частиною 1 статті 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Разом з тим, щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 15.07.2022 № 126, що видана установою, яка знаходиться на тимчасово окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації прав позивача, включаючи право на належне пенсійне забезпечення.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала таку довідку.

Суд зазначає, що подібний підхід застосований також у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2022 року у справі № 243/4336/17.

Суд також вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Також суд зазначає, що позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через те, що територія, де розташоване підприємство на якому він працював, визнано тимчасово окупованою територію.

Крім того як встановлено судом, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 у справі № 360/1742/22, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2023, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 10.04.2022, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 05.05.1994 по 31.12.2001 респіраторником другого взводу в Сьомому воєнізованому гірничорятувальному загоні, з урахуванням довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 126 від 15.07.2022 виданою Центром управління воєнізованими гірничорятувальними загонами.

Тобто, суди першої та апеляційної інстанції в своїх рішеннях також дійшли висновку, що інформація, яка зазначена у вищевказаній довідці від 15.07.2022 № 126 має бути врахована відповідачем при призначенні позивачу пенсії.

Враховуючи вищевикладене, на переконання суду, у відповідача були відсутні правові підстави не враховувати інформацію, що викладена в довідці від 15.07.2022 № 126, якою підтверджується, що позивач, зокрема, у періоди: з 05.05.1994 по 29.11.1995, з 01.12.1995 по 30.01.1996, з 01.02.1996 по 29.11.1999, з 01.12.1999 по 29.04.2001, з 01.05.2001 по 31.07.2010, які враховані відповідачем до пільгового стажу, виконував гірничі роботи та працював повний робочий день під землею в сьомому воєнізованому гірничорятувальному загоні Міністерства вугільної промисловості України.

Отже, наявний підземний стаж позивача становить більше 16 років, що є достатнім для перерахунку його пенсії відповідно до статті 8 Закону № 345-VI.

Відтак, відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо призначення позивачу пенсії з 10.04.2022, без урахування вимог статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, то суд зауважує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вже зазначалось вище, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо призначення позивачу пенсії з 10.04.2022, без урахування вимог статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Відтак суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде прийняття рішення про:

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення позивачу пенсії з 10.04.2022, без урахування положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії позивача з 10.04.2022 з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

На думку суду, саме такий спосіб захисту у повній мірі сприятиме відновленню порушених прав позивача, тобто є ефективним в межах спірних відносин.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вимог законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при пред`явленні позову був сплачений судовий збір у розмірі 858,88 грн, що підтверджується квитанцією від 23.10.2023 № 2880-7421-3428-1913.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з корегуванням способу захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 858,88 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 78, 139, 241-246, 250, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Мендрика Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код: 42098368, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення ОСОБА_1 пенсії з 10.04.2022, без урахування положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 10.04.2022, з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 28.12.2023.

Суддя О.М. Качанок