Справа № 120/10856/23
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 грудня 2023 р. Справа № 120/10856/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що за відповідачем обліковується заборгованість, пов`язана із утриманням її Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ в розмірі 70630,61 грн., яка у добровільному порядку не сплачена, а тому, з метою стягнення з ОСОБА_1 відповідної суми заборгованості, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 24.07.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення її недоліків.

21.08.2023 року позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 24.07.2023 року, зокрема, шляхом надання доказів того, що даний позов поданий ним без порушення строків звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Ухвалою від 29.09.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Копію даної ухвали направлено на поштову адресу відповідача, яку остання отримала особисто 12.09.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідач своїм право на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, у зв`язку з чим, суд вирішує даний спір за наявними матеріалами на підставі частини 6 статті 162 КАС України.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходила публічну службу - службу в органах внутрішніх справ України з 2017 по 2021 рік.

Наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 07.08.2017 № 148 о/с відповідача було зараховано курсантом першого курсу ДДУВС на денну форму навчання за державним замовленням та присвоєно спеціальне звання «рядовий поліції». 07.08.2017 між відповідачем, ДДУВС та Департаментом захисту економіки (був укладений Контракт № 3717 про здобуття освіти у ДДУВС (далі - Контракт № 3717)

Згідно з наказом ДДУВС від 01.07.2021 року № 135 о/с відповідач, як випускник ДДУВС, була направлена у розпорядження до Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області для призначення на посади згідно з отриманим фахом.

Наказом Департаменту стратегічних розслідувань від 05.07.2022 № 220 о/с відповідача призначено на посаду оперуповноваженого 1-го відділу УСР.

12.08.2022 відповідач звернулася до керівництва Департаменту стратегічних розслідувань з рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням.

Наказом Департаменту стратегічних розслідувань від 30.08.2022 № 368 о/с відповідача було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

У зв`язку з тим, що відповідачем у добровільному порядку не виплачено витати пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі, позивач звернувся до суду.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) .

Відповідно до положень ст. 72 Закону № 580-VIII професійне навчання поліцейських складається з: 1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 74 Закону № 580-VIII підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 74 Закону № 580-VIII).

Частиною 5 статті 74 Закону № 580-VIII передбачено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року № 261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок № 261).

Цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:

- дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

- звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Пунктом 2 цього порядку регламентовано, що витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Типову форму контракту затверджує МВС.

Відповідно до п. 3 Порядку № 261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.

Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.

Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.

На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання (пункт 4 Порядку № 261).

Спір у цій справі виник щодо відшкодування коштів у розмірі 70630,61 грн, визначених у довідці-розрахунку фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 за 2017-2021 роки, у зв`язку з тим, що остання звільнена за власним бажанням.

Згідно з пунктом 3.5 укладеного між сторонами контракту № 3717 про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ від 07.08.2017 року, у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції через хворобу або скорочення штатів, відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України, в особі Виконавця, витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до п. 4 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" в розмірі визначеному у довідці розрахунку.

Відповідно до розділу ІІІ цього контракту, сторони несуть відповідальність за повне виконання взятих на себе зобов`язань за цим контрактом. Сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання взятих на себе зобов`язань за цим контрактом у разі, якщо це невиконання стало наслідком обставин непереборної сили (форс-мажор), у випадках, передбачених законом.

Пунктом 8 розділу IV цього контракту визначено, що усі спірні питання, які можуть виникати між сторонами, вирішуються відповідно до законодавства України та в судовому порядку.

За таких обставин, у разі укладення договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України між вищим навчальним закладом, територіальним органом внутрішніх справ і курсантом та проходження ним навчання на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та договором.

Так, у разі звільнення особи з органів внутрішніх справ (зі служби в поліції) протягом трьох років після закінчення навчання, особа зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі.

Відтак, за умовами укладеного між відповідачем та університетом контракту від відповідач зобов`язався відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі, у разі звільнення з органів внутрішніх справ (зі служби в поліції) протягом трьох років після закінчення навчання, що обумовлює обов`язок останнього відшкодувати витрат, пов`язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі.

За правилами положень ст. 74 Закону № 580-VIII та пункту 8 Порядку № 261 право на звернення до суду у позивача у цій категорії справ виникає у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати.

Відповідно до п. 5 Порядку № 261 позивач має вручити під підпис або надіслати відповідачу повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання такого повідомлення відшкодувати витрати із зазначенням їхнього розміру та реквізитів рахунку для перерахування коштів, за для того, щоб забезпечити можливість добровільно відшкодувати витрати на навчання і у разі відмови особи, може звернутися до суду.

Саме із відмовою особи добровільно відшкодувати витрати на її утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення навчального закладу, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Суд наголошує, що відповідач, особисто підписуючи контракт про здобуття освіти, знав про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначеного навчального закладу, проте станом на час розгляду справи вказана заборгованість відповідачем не сплачена.

Окрім того, на теперішній час розгляду справи по суті відшкодування витрат на користь Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ відповідачем не відбувається, що у свою чергу свідчить про відмову відповідача у добровільному порядку відшкодувати кошти, витрачені державою на утримання у вищому навчальному закладі.

Судом враховано, що матеріалах справи міститься повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у ВНЗ зі специфічними умовами навчаннями, яким відповідача повідомлено про необхідність протягом 30 діб з моменту отримання цього повідомлення відшкодувати МВС України витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі.

Дане повідомлення отримано відповідачем 26.05.2023 року, що підтверджується її власноручним підписом, однак, станом на день розгляду справи, відповідачем не надано доказів відшкодування спірних коштів.

Таким чином, позивач, як під час вступу до навчального закладу зі специфічними умовами навчання, так і під час звільнення з органів поліції знав про свій обов`язок щодо необхідності відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням.

У справі "Chitos проти Греції" (рішення від 04.06.2015 року, заява № 51637/12) ЄСПЛ зазначав, що заявник не може правомірно стверджувати, що не знав принципу і обсягу зобов`язання, яке він взяв на себе, обравши кар`єру офіцера і військового лікаря. Однією з головних переваг вступу до армії було безкоштовне навчання. Дійсно, збройні сили беруть на себе вартість усього навчання такої особи, сплачують їй платню і надають соціальне забезпечення як кадровому офіцеру. Натомість від офіцера після отримання диплома вимагається взяти на себе зобов`язання служити у відповідному званні певну кількість років.

ЄСПЛ уважає, що накладене на кадрових офіцерів зобов`язання після завершення навчання нести службу протягом певного строку є невід`ємним від покладеного на них завдання. Обчислення строку дії контрактів офіцерів, які отримали освіту коштом армії, і умови розірвання таких контрактів належать до розсуду держави.

Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти, зокрема забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.

Щодо захисту права власності у рішенні ЄСПЛ вказано, що у заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період. Комісія вважає, що обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Тож ураховуючи норми національного законодавства та усталену практику ЄСПЛ у розгляді подібних спорів можна дійти висновку, що обов`язок особи, яка зобов`язалась відпрацювати за направленням після завершення її навчання за рахунок коштів держави, не передбачає втручання у її права, гарантовані статтею 4 Конвенції щодо заборони примусової чи обов`язкової праці. ЄСПЛ підкреслює, що не кожна праця, яку вимагають від особи під загрозою "покарання", становить заборонену цим положенням "примусову чи обов`язкову працю". Слід врахувати, зокрема, характер і обсяг даної діяльності, вільне укладення відповідних домовленостей (угод) у зв`язку із чим особа усвідомлює принцип і обсяг свого зобов`язання, яке вона бере, отримуючи безкоштовну освіту тощо. Такі обставини дозволяють відрізнити "примусову працю" від роботи, якої можна розумно вимагати за відповідних обставин. У протилежному випадку ЄСПЛ застосовує поняття "непропорційний тягар" та перевіряє, чи на особу було накладено такий тягар, що є єдиним чинником, на підставі якого ЄСПЛ може встановити порушення пункту 2 статті 4 Конвенції.

Обов`язок особи відшкодувати на користь держави кошти, витрачені на її навчання (пов`язані із цим витрати, їх окремі види тощо) за невиконання вимоги про відпрацювання за направленням не є втручанням у право власності особи, гарантоване статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції, та не становить порушення принципу пропорційності. Відповідно до практики ЄСПЛ такі суми відшкодування на корить держави можуть визначатись з урахуванням вартості навчання, виплат на утримання особи, яка навчається (наприклад, вартість проживання, їжі та обладнання, наданих особі під час навчання), субсидованої державою стипендії особі, яка навчається.

Зважаючи на вищеописане, суд дійшов до висновку, що відповідачем не дотримано вимог законодавства України та укладеного контракту у частині зобов`язання відпрацювати після закінчення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, а відтак наявні підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст. 73 - 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ витрати пов`язані з її утриманням у вищому навчального закладі у розмірі 70630,61 грн (сімдесят тисяч шістсот тридцять гривень шістдесят одну копійку).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ (вул. Гагаріна, 26, м. Дніпро, )

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

Суддя Чернюк Алла Юріївна