Справа № 420/28099/23
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву з додатками ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності відповідно до "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.09.2005 року позивача звільнено з посади заступника начальника управління з ГБ управління ПТрК ВВ МВС України зі званням полковника міліції.

Згідно Свідоцтва про хворобу №92/4 від 27.07.2005 року захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

У зв`язку з встановленням II групи інвалідності, 10.07.2023 позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Одеській області із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому II групи інвалідності внаслідок війни.

Головне управління Національної поліції в Одеській області листом №14/1214 від 20.07.2023 року повернуло документи, роз`яснивши, що пунктом 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, визначено, що працівник міліції, якому призначається допомога, подає документи за останнім місцем проходження служби.

Позивач звернувся із заявою до Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України, до якої додав наступні документи: довідку до акту огляду МСЕК, посвідчення інваліда ІІ групи внаслідок війни; пенсійне посвідчення; копію паспорта; копію ідентифікаційного номера; копію постанови ВЛК МВС України в Одеській області; свідоцтво про хворобу; виписку з мед карти хворого; копію виписки з медичної карти хворого; копію виписки з медичної карти стосовно операції; карту реквізитів, послужний список.

Листом №С-23626/49-23238-2023 від 19.09.2023 року повідомлено, що на дату звільнення зі служби позивач мав спеціальне звання полковника міліції, а тому виплата одноразової грошової допомоги у випадку інвалідності працівників міліції була передбачена статтею 23 Закону України «Про міліцію», який втратив чинність 07.11.2015 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 23.10.2023 року поновлено строк звернення до суду, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі та визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що відповідачем до суду не подано відзиву на адміністративний позов.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.09.2005 року звільнено з посади заступника начальника управління з ГБ управління ПТрК ВВ МВС України зі званням полковника міліції.

Згідно Свідоцтва про хворобу №92/4 від 27.07.2005 року встановлено, що захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

Визначено, що ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Постановою ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» від 07.09.2022 № 573 (на час звільнення від 30.08.2005) захворювання ОСОБА_1 , ТАК, пов`язані з участю в бойових діях при виконанні обов`язків військової служби.

Довідкою МСЕК до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 226084 підтверджено, що позивачу встановлено II групу інвалідності з 13.09.2022 року. Захворювання пов`язані з участю у бойових діях при виконанні обов`язків військової служби.

10.07.2023 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Одеській області із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому II групи інвалідності внаслідок війни.

Головне управління Національної поліції в Одеській області листом №14/1214 від 20.07.2023 року повернуло документи, роз`яснивши, що пунктом 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 визначено, що працівник міліції, якому призначається допомога, подає документи за останнім місцем проходження служби.

Позивач звернувся із заявою та пакетом документів до Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України щодо призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому II групи інвалідності внаслідок війни.

Листом Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України №С-23626/49-23238-2023 від 19.09.2023 року повідомлено позивача, що на дату звільнення зі служби останній мав спеціальне звання полковника міліції, а тому виплата одноразової грошової допомоги у випадку інвалідності працівників міліції була передбачена статтею 23 Закону України «Про міліцію», який втратив чинність 07.11.2015 року.

Крім того, вказаним листом повідомлено позивача, що під час розгляду документів встановлено, що під час служби в органах внутрішніх справ у період з 21.12.2001 року по 24.06.2002 року позивач перебував в складі миротворчого персоналу міжнародної поліції Тимчасової адміністрації в рамках місії ООН у Косово, Союзна Республіка Югославія.

Пунктом 2 Постанови №850 установлено, що дія затверджених цією постановою Порядку та умов не поширюється на осіб, які проходили службу в складі національного контингенту чи національного персоналу в міжнародних операціях.

На підставі вищевикладеного, відповідачем повідомлено позивача про відсутність підстав для розгляду питання при призначення одноразової допомоги, у зв`язку з встановлення 2-ї групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з участю в бойових діях при виконання обов`язків військової служби та повернуто документи.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з участю в бойових діях при виконанні обов`язків військової служби, протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини врегульовано Конституцією України, нормами Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 р. № 565-XII, який був чинним на момент проходження позивачем служби в ОВС, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21.10.2015 р. № 850 (далі - Постанова №850).

Разом з тим, 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Згідно з п. 5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII (набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон № 565-XII.

При цьому, відповідно до абз.3 п.15 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

21.10.2015 Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції №850.

Відповідно до пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

З огляду на вказане, слід зазначити, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням працівникові міліції інвалідності не обмежується у часі. Вирішальним є наявність причинно-наслідкового зв`язку між інвалідністю та службою в органах внутрішніх справ. При первинному установленні інвалідності, зв`язок якої із службою в органах внутрішніх справ встановлений компетентним органом, такий працівник має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850 незалежно від того, чи була встановлена часткова втрата працездатності такого працівника міліції без установлення йому інвалідності у попередніх періодах.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі №808/1866/16.

Пунктом 7 Порядку № 850 установлено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цього Порядку; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Відповідно до п. 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Згідно з п. 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у п. 8 цього Порядку документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених п. 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З аналізу наведених правових норм вбачаєтья, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію"; обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено на Міністерство внутрішніх справ України, а на орган внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, покладено обов`язок по проведенню відповідних процедур по оформленню відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (МВС) розпорядниками нижчої ланки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 13 лютого 2018 року у справі № 806/845/16, від 15 травня 2018 року у справі № 161/16343/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 750/2250/17, що в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач звернувся із заявою до Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України. До заяви було додані такі документи: довідка до акту огляду МСЕК, посвідчення інваліда ІІ групи внаслідок війни; пенсійне посвідчення; копія паспорта; копія ідентифікаційного номера; копія постанови ВЛК МВС України в Одеській області; свідоцтво про хворобу; виписка з мед карти хворого; копія виписки з медичної карти хворого; копія виписки з медичної карти стосовно операції; карта реквізитів, послужний список.

Проте, відповідач, посилаючись на відсутність правових підстав для розгляду питання щодо призначення одноразової грошової допомоги, повернув вказані документи позивачу.

У свою чергу, в силу п. 9 Порядку № 850 МВС України за результатами розгляду поданих документів зобов`язаний був прийняти одне із двох рішень: про призначення грошової допомоги або про відмову у призначення цієї допомоги.

Однак, Департаментом пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України жодного із цих рішень не прийнято, натомість документи на призначення одноразової грошової допомоги повернуто.

При цьому, суд звертає увагу на те, що можливість повернення документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства Порядком № 850 не передбачена, а тому повернення Міністерством внутрішніх справ України документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить зазначеним вище нормам.

Вказані висновки щодо застосування норм права, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі № 530/1280/17, від 03 жовтня 2018 року у справах № 361/7249/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 802/498/18-а та повинні застосовуватись до спірних правовідносин в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і ч. 5 ст. 242 КАС України.

Крім того, посилання відповідача на те, що відповідно до п.2 постанови КМУ №850, дія затверджених цією постановою Порядку та умов не поширюється на осіб, які проходили службу в складі національного контингенту чи національного персоналу в міжнародних операціях, є помилковими, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач проходив службу в складі національного контингенту чи національного персоналу в міжнародних операціях.

Натомість, відповідно до наказу УМВС в обл. №332о/с від 24.09.2004 року, позивач знаходився у закордонному відрядженні у складі миротворчого персоналу з працівників органів внутрішніх справ України міжнародної поліції тимчасової цивільної адміністрації в рамках Місії ООН у Косово, Союзна Республіка Югославія, без увільнення від попередньої посади та одночасно призначенням на посаду у миротворчому спецпідрозділі МВС України.

Таким чином, перебування позивача у тривалому закордонному відрядженні на підставі вказаних наказів МВС України не є службою в складі національного контингенту чи національного персоналу в міжнародних операціях.

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відтак, встановивши протиправність дій Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без прийняття рішення заяви ОСОБА_1 з наданими документами про призначення йому одноразової грошової допомоги, суд відповідно до наданих йому повноважень ст. 245 КАС України вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача з наданими документами про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та за результатами її розгляду відповідно до п. 9 Порядку № 850, прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відсутні підстави для вирішення питання про стягнення судового збору з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, Код ЄДРОПЩУ 00032684) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без прийняття рішення заяви ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та за результатами її розгляду відповідно до п. 9 Порядку № 850 прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.