Справа № 201/3318/23
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 201/3318/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Темченко Є.П.,

за участю:

представника позивача: Кравченко В.В.,

представника відповідача: Лавренкової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2023 (суддя суду першої інстанції Овчиннікова О.С.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, в адміністративній справі №201/3318/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження,

У С Т А Н О В И В :

20.03.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення №05/2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що вона проживає на території України з 2019 року. З 23.02.2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 , від шлюбу мають спільну малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Житла в росії не має на праві власності рішенням російського суду вона визнана такою, що втратила право користування житлом. 22.12.2021 ОСОБА_1 видано посвідку на тимчасове проживання в Україні серія № НОМЕР_1 . Посвідка дійсна до 21.12.2022. 04.02.2022 позивач звернулася до Апостолівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області із заявою та необхідними документами, про надання дозволу на імміграцію, однак листом від 15.12.2022 №1240-1190/1240-22 Апостолівським відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області направлено ОСОБА_1 рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію в України на підставі пункту 6 статті 10 Закону України «Про імміграцію». Також рішенням № 522 від 22.12.2022 року їй відмовлено в оформленні ( видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 7 пункту 61 Порядку №322. Заступником Соборного відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області було прийнято рішення № 05/2023 від 24.02.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. З даним рішенням вона не погоджується, вважає його незаконним, оскільки її буде розлучено з малолітньою дитиною, обстановка в країні походження становить для неї небезпеку.

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 03.11.2023 відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, позивач наголошує, що виконання рішення суду про примусове повернення до країни походження є втручанням в приватне життя позивача, зокрема, виконання рішення суду розлучить її з малолітнім сином.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він посилаючись на необґрунтованість доводів останньої, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 за даними інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан») здійснила в`їзд на територію України через пункт пропуску «Гоптівка» в особистих справах 20.08.2020 року за паспортом громадянки російської федерації № 550578311 від 21.07.2021 року терміном дії до 21.07.2031 року, після чого з території України не виїжджала.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою російської федерації, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_2 від 21.07.2021.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 23.02.2019 між громадянином України ОСОБА_4 укладено шлюб з громадянкою російської федерації ОСОБА_1 та мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 16.09.2021.

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади (Апостолівська територіальна громада) №2022/001517389 від 28.11.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 29.03.2019.

22.12.2021 ОСОБА_1 видано посвідку на тимчасове проживання в Україні серія № НОМЕР_1 . Посвідка дійсна до 21.12.2022.

04.02.2022 позивач звернулася до Апостолівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області із заявою та необхідними документами, про надання дозволу на імміграцію, однак листом від 15.12.2022 №1240-1190/1240-22 Апостолівським відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області направлено ОСОБА_1 рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію в України на підставі пункту 6 статті 10 Закону України «Про імміграцію».

Рішенням про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні від 14.12.2022 №7223 громадянці російської федерації ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Рішенням від 22.12.2022 позивачу відмовлено в видачі посвідки на тимчасове перебування в Україні.

Позивачка до ГУ ДМС з заявою про документування посвідкою на постійне проживання не зверталася , посвідкою на постійне проживання не документована, з заявою про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту до відповідного відділу ДМС не зверталася, рішення про набуття статусу біженця стосовно ОСОБА_1 відсутнє.

24.02.2023 року співробітниками Соборного відділу в місті Дніпрі ДМС складено відносно позивачки адміністративний протокол за ч.1 ст. 203 КУпАП через порушення міграційного законодавства. Винесено постанову від 24.02.2023 року за ч.1 ст. 203 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн.

24.02.2023 відносно позивача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження, яким позивачу надано строк до 25.03.2023 на добровільний виїзд за межі України.

Не погодившись з рішення про примусове повернення позивача до країіни походження або третьої країни ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом в цій справі.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має законних підстав для перебування на території України, не біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, тому рішення про примусове її повернення до країни походження є правомірним.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Встановлені обставини справи свідчать, що позивач в період з 21.12.2021 по 21.12.2022 була документована посвідкою на тимчасове перебування в Україні.

04.02.2022 позивач, під час легального перебування на території України, звернулась до Апостолівського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

14.12.2022 Апостолівським відділом ГУ ДМС відмовлено позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Позивач оскаржила рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію до суду.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 22.02.2023 в адміністративній справі № 160/1255/23 відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог.

Однак, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2023 в адміністративній справі №160/1255/23 скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2023. Позов ОСОБА_1 до Апостолівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Апостолівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області від 14.12.2022 №7223 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в України громадянці російської федерації ОСОБА_1 . Зобов`язано Апостолівський відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву громадянки російської федерації ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач звертаючись із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну під час її законного перебування на території України (посвідка від 22.12.2021) мала законні сподівання на отримання відповідного дозволу.

Однак, відмова у видачі дозволу на імміграцію була прийнята Апостолівським відділом ГУ ДМС у Дніпропетровській обставі через 10 місяців з моменту подання відповідної заяви позивачем, фактично відмова у наданні дозволу на імміграцію визначила статус перебування ОСОБА_1 в Україні як незаконний.

Між тим, як вже зазначалось рішенням, яке набрало законної сили, констатовано протиправність відмови Апостолівського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області в наданні позивачеві дозволу на імміграцію в Україну та зазначено про необхідність здійснення повторного розгляду заяви від 04.02.2022.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заява позивача про надання дозволу на імміграцію станом на час прийняття спірного рішення про примусове повернення до країни походження не була розглянута належним чином, а рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію від 14.12.2022 було прийняте із порушенням вимог чинного законодавства. Вказані дії органів державної влади призвели до погіршення становища позивача в Україні, фактично визначивши її статус як особи, яка перебуває в Україні без законних підстав, та як наслідок послугували підставою для прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає основоположні права людини державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення про примусове повернення позивача до країни походження слід скасувати як таке, що прийняте без дотримання законної процедури, оскільки станом на час його прийняття відсутні були безумовні підстави вважати, що позивач перебувала на території України без законних підстав з власної вини, а також що вона не мала права на отримання дозволу на імміграцію.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2023 в адміністративній справі № 201/3318/23 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Заступника начальника Соборного відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №05/2023 від 24.02.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук