Справа № 520/37961/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

з питання забезпечення адміністративного позову

28 грудня 2023 року справа № 520/37961/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Департаменту реєстрації Харківської міської ради (далі за текстом - Відповідач №1, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради - Вєлєвої Анастасії Олексіївни (далі за текстом - Відповідач №2), третя особа: Дворічанська селищна рада Куп`янського району Харківської області, ГУ Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення суб"єкта владних повноважень, спонукання суб"єкта владних повноважень до вчинення конкретного управлінського волевиявлення, -

встановив:

27.12.2023р. судом від позивача була отримана заява про забезпечення позову до подання позовної заяви, де викладені вимоги про забезпечення позову ОСОБА_1 до Відповідача №1 - Департаменту реєстрації Харківської міської ради та Відповідача №2 - Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради - Вєлєвої Анастасії Олексіївни шляхом зупинення дії рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Вєлєвої Анастасії Олексіївни про анулювання інших речових прав, а саме права оренди на земельну ділянку, з кадастровим номером: :08:000:0165, площею 26.115 га (індексний номер рішення 70777927 від 19.12.2023 року), а також заборонити іншим особам, Відповідачу 1, Відповідачу 2, третім особам що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спорту, будь-яким третім особам вчиняти дії, що стосуються земельної ділянки з кадастровим номером: :08:000:0165, площею 26.115 га.

В обґрунтування цих вимог указано, що між позивачем та ГУ Держземагенства у Харківській області було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0165, площею 26.115 га на 49 років.

Постановою Східного апеляційного адміністративного суду від 25.09.2023р. у справі №922/1378/22 з урахуванням ухвали Східного апеляційного господарського суду від 06.10.2023р. у справі №922/1378/22 земельна ділянка з кадастровим номером: :08:000:0165, площею 26.115 га була повернута у відання Держави в особі Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області.

За твердженням заявника указаний судовий акт не призводить до втрати права оренди земельної ділянки.

Стверджуючи про намір у майбутньому подати позов про скасування рішення Відповідача №2 за індексним №70777927 від 19.12.2023р. з приводу анулювання інших речових прав - права заявника на оренду земельної ділянки з кадастровим номером: :08:000:0165, площею 26.115 га та зобов"язання Відповідача №1 вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і Реєстру прав власності запис Відповідача №2 за індексним №70777927 від 19.12.2023р. з приводу анулювання інших речових прав - права заявника на оренду земельної ділянки з кадастровим номером: :08:000:0165, площею 26.115 га, про значне ускладнення виконання рішення суду через ймовірні майбутні обтяження, про можливість заволодіння земельною ділянкою іншими особами, про добросовісність заявника як орендатора, позивач просить забезпечити адміністративний позов до подачі адміністративного позову у спосіб запровадження заборони невизначеному колу осіб вчиняти дії, що стосуються земельної ділянки з кадастровим номером: :08:000:0165, площею 26.115 га та у спосіб зупинення дії рішення Відповідача №2 за індексним №70777927 від 19.12.2023р. з приводу анулювання інших речових прав - права позивача на оренду земельної ділянки з кадастровим номером: :08:000:0165, площею 26.115 га.

Вирішуючи по суті згаданий процесуальний документ, суд виходить із таких мотивів та міркувань.

Згідно із приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З положень наведеної норми Кодексу в кореспонденції з положеннями ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України слідує, що розглядаючи питання про забезпечення позову, суду необхідно, з урахуванням доказів, наданих особою на підтвердження сформульованих вимог, пересвідчитися, зокрема: у дійсності спору; у реальності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; у співвідносності вимог заяви про забезпечення позову із вимогами самого позову; у співвідносності доводів заяви про забезпечення позову із підставами самого позову; у прийнятності розумного балансу між потенційними наслідками забезпечення позову та уникненням вирішення спору наперед.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Юридичні підстави для вжиття заходів забезпечення позову сформульовані законодавцем у приписах ч.2 ст.150 КАС України, де указано, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, до кола згаданих вище підстав входить: 1) істотне ускладнення виконання майбутнього рішення суду; 2) унеможливлення виконання рішення суду; 3) істотне ускладнення ефективного захисту (поновлення) порушених прав (інтересів); 4) унеможливлення ефективного захисту (поновлення) порушених прав (інтересів); 5) очевидність ознаки протиправності управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень у поєднанні із очевидністю ознак порушення прав (свобод або інтересів) приватної особи.

Суд відзначає, що у випадку забезпечення адміністративного позову необхідно враховувати специфіку правовідносин, у яких виник спір; зміст законодавчого регламентування цих відносин; співвідношення ймовірних наслідків незастосування заходів забезпечення позову із ймовірними наслідками застосування заходів забезпечення позову із ймовірними наслідками; критерій незворотності як наслідків незастосування заходів забезпечення позову, так і наслідків застосування заходів забезпечення позову; неприпустимість вручання у предмет доказування.

При цьому, за загальним правилом предмет доказування за заявою про забезпечення позову повинен відрізнятись від предмету доказування у спорі.

Тому суд зважає на суть та правову природу інституту забезпечення позову, котра окреслена у правовому висновку постанови Верховного Суду від 08.08.2019р. по справі №826/12319/18 (касаційне провадження №К/9901/67074/18) з приводу застосування ст.ст.150 і 151 КАС України, де указано, що "Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Як вбачається з наданих до заяви про забезпечення позову документів, постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2023р. у справі №922/1378/22 у Фермерського господарства «Фруктове+» у відання Держави в особі Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області було витребувано низку земельних ділянок, зокрема, і земельну ділянку площею 26,1150 га, кадастровий номер :08:000:0165.

У постанові Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2023р. у справі №922/1378/22 викладені судження апеляційного господарського суду про те, що: 1) вимоги прокурора з приводу визнання незаконними та скасування відповідних наказів ГУ Держгеокадастру у Харківській області (за умови невідповідності таких наказів вимогам закону) не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані, оскільки не призводять до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, а тому ці вимоги не є нерозривно пов`язаними з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння (висновки ВП ВС у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19), а відтак, не є ефективним способом захисту права; 2) вимоги прокурора про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок також не є ефективним способом захисту права, позаяк у спірних правовідносинах правочини оренди землі були укладені без дотримання конкурентних засад, а тому є такими, що спрямовані на незаконне заволодіння земельними ділянками державної власності, а отже відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 228 ЦК України є нікчемними (близькі за змістом висновки щодо нікчемності договору через порушення конкурентного порядку набуття земельної ділянки викладені у постанові від 20.07.2022 у справі № 923/196/20). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Відповідно до висновків ВП ВС в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц , від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, якщо правочин є нікчемним, то позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.10.2023р. у справі №922/1378/22 земельна ділянка з кадастровим номером: :08:000:0165, площею 26.115 га була витребувана у відання Держави в особі Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області.

За твердженням позивача унаслідок неправильного виконання Відповідачем №2 постанови Східного апеляційного адміністративного суду від 25.09.2023р. у справі №922/1378/22 з урахуванням ухвали Східного апеляційного господарського суду від 06.10.2023р. у справі №922/1378/22 було вчинено неправомірне управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень у формі рішення за індексним №70777927 від 19.12.2023р. з приводу анулювання інших речових прав - права позивача на оренду земельної ділянки з кадастровим номером: :08:000:0165, площею 26.115 га.

Суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.11 Закону України від 01.07.2004р. №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України від 01.07.2004р. №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Як то указано у ч.3 ст.26 Закону України від 01.07.2004р. №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

З приписів наведених норм закону слідує, що управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень - державного реєстратора речових прав на нерухоме майно з приводу проведення державної реєстрації речового права або проведення державної реєстрації припинення речового права є одномоментним у часі актом правозастосування, котрий вичерпує юридичну дію фактом виконання у спосіб внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Отже, рішення Відповідача №2 за індексним №70777927 від 19.12.2023р. з приводу анулювання інших речових прав - права позивача на оренду земельної ділянки з кадастровим номером: :08:000:0165, площею 26.115 га станом на теперішній час є виконаним, тобто указане рішення суб"єкта владних повноважень вичерпало власну юридичну дію і з цих підстав не може бути зупиненим.

Окрім того, суд зазначає, що жодних переконливих доводів на підтвердження існування у спірних правовідносинах підстав для вжиття заходів забезпечення позову, окрім самого лише твердження про необхідність забезпечити позов, заява про забезпечення позову не містить, що не дозволяє суду дійти до обґрунтованого висновку про існування в даному випадку передбачених ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову.

Між тим, згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Суд відзначає, що у заяві про забезпечення позову заявником не наведено жодних беззаперечних доводів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду; або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Натомість суд зауважує, що запровадження заборони іншим особам, Відповідачу №1, Відповідачу №2, третім особам, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спорту, будь-яким третім особам вчиняти дії, що стосуються земельної ділянки з кадастровим номером: :08:000:0165, площею 26.115 га (тобто встановлення абсолютної і безумовної заборони на вчинення усіх дій (як юридично значимих, так і фізичних) для невизначеного кола учасників суспільних відносин) у даному конкретному випадку не узгоджується із приписами запровадженого ст.8 Конституції України принципу верховенства права за такою невід"ємною складовою як юридична визначеність.

Відтак, застосування саме такого виду забезпечення позову у спірних правовідносинах не може бути визнано судом обґрунтованим та реально необхідним, явно та очевидно неспроможне забезпечити досягнення прийнятно розумного балансу між інтересами позивача та інших учасників суспільних відносин.

Також суд повторно нагадує про неможливість зупинення юридичної дії вже виконаного рішення суб"єкта владних повноважень.

Підсумовуючи викладені вище мотиви, суд доходить до переконання про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-78, 90, 150-154, 211, 241-243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ухвалив:

1. Заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви - залишити без задоволення.

2. Копії даної ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

3.Роз`яснити, що ухвала підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч.1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 15 днів з дати постановлення (підписання).

Суддя А.В. Сліденко