Справа № 400/4415/23
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/4415/23

Головуючий в І інстанції: Біоносенко В.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 23.06.2023 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

суддя-доповідач Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ ІНДАСТРІАЛ» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови в прийнятті митної декларації, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ ІНДАСТРІАЛ» звернулось до суду з адміністративним позовом до Волинської митниці, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості № UA205030/2023/000100/2 від 14.04.2023 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № UA 205030/2023/000254 від 14.04.2023 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA 205030/2023/000100/2 від 14.04.2023 року.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови у митному оформленні Волинської митниці Державної митної служби України № UA205030/2023/000254 від 14.04.2023 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ ІНДАСТРІАЛ» судові витрати в розмірі 18 248,54 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив про правомірність дій Волинської митниці щодо прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, оскільки документи, які надані позивачем до митного органу містили розбіжності, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Зокрема, апелянт вказує, що рахунок-фактура від 05.04.2023 №OTI-012/2023/0255 поданий до митного оформлення в низькій якості, що унеможливлює ознайомлення з документом та прайс-лист від 05.04.2023 року №OTI-012/2023/0255 не містить інформації щодо умов поставки, що унеможливлює актуальність даного документа.

Разом з тим, апелянт вказує, що рішення про коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 205030/2023/000254 від 14.04.2023 року.

Стосовно вимоги позивача про витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., апелянт зазначив, що такий розмір витрат є неспіврозмірним та завищеним.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2023 року, для всебічного та повного з`ясування всіх обставин у справі, від Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ ІНДАСТРІАЛ» та Волинської митниці витребувано додаткові докази та зупинено провадження у справі № 400/4415/23 до отримання витребуваних документів.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду сторонами були подані до суду витребуванні докази, а тому, на підставі ч.1 ст.237 КАС України провадження у даній справі підлягає поновленню.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ ІНДАСТРІАЛ» уклало контракт на поставку товару на умовах СІР-Миколаїв з CKS IMPORT EXPORT LLC (продавець) №ОТІ-2304 від 03.04.2023 року.

Згідно умов контракту від 03.04.2023 року продавець автомобільним транспортом направив на адресу позивача товар (суміші для підготування поверхонь, лаки та фарби, сітка алюмінієва, клейка стрічка з поліпропілену, полірувальна паста, шліфувальні матеріали, інструменти для обробки металу, шпаклівки полімерні, вироби з пористої гуми, всього 44 позиції) за рахунком-фактурою (інвойс) №ОТІ-012/2023/0255 на загальну вартість 18 961,60 дол. США.

07.04.2023 року позивачем було подано електронну митну декларацію №23UA61U7, до якої долучені наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс №ОТІ-012/2023/0255 від 05.04.2023 року;

- автотранспортна накладна (CMR) № 1276007 від 05.04.2023 року;

- декларація про походження товару №ОТІ-012/2023/0255 від 05.04.2023 року;

- книжка МДП UX.85486815 від 05.04.2023 року;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів UA205020/2023/600160 від 06.04.2023 року;

- зовнішньоекономічний договір № ОТІ-2304 від 03.04.2023 року;

Додатково був направлений прайс-лист від 05.04.2023 року.

На етапі перевірки митної вартості, відповідач повідомив, що подані документи не містили всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості та містять наступні розбіжності, а саме:

- рахунок-фактура від 05.04.2023 року №OTI-012/2023/0255 поданий до митного оформлення в низькій якості, що унеможливлює ознайомлення з документом;

- прайс-лист від 05.04.2023 року №OTI-012/2023/0255 не містить інформації щодо умов поставки, що унеможливлює актуальність даного документа.

У зв`язку з тим, що подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, керуючись ч.3 ст.53 МК України, для підтвердження митної вартості товару відповідач просив позивача надати:

- договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаний з договором (угодою) про поставку товарів;

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором;

- рахунки про сплату комісійний, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору;

- виписку з бухгалтерської документації;

- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваного товару та є умовою продажу оцінюваних товарів;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На виконання вимог митного органу, позивачем подано заяву від 13.04.2023 року з повідомленням про відсутність усіх запитуваних додаткових документів.

За результатами здійснення митного контролю, 14.04.2023 року Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA 205030/2023/000100/2, відповідно до якого скориговано ціну в розмірі 19 905,95 дол. США.

Митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України. Рівень митної вартості визначено згідно до рівня на подібні товари за ЄАІС, а саме:

- Товар 2 1,87 дол.США/кг., за МД №UA100060/2023/406518 від 24.03.2023 року;

-Товар 3 5,77 дол.США/кг., за МД №UA401020/2023/7194 від 13.02.2023 року;

- Товар 4 5,11 дол.США/кг., за МД №UA408020/2023/3346 від 18.01.2023 року;

- Товар 6 14,22 дол.США/кг., за МД №UA205030/2023/1157 від 30.01.2023 року;

- Товар 11 3,84 дол.США/кг., за МД №UA100230/2023/8084 від 12.04.2023 року;

- Товар 12 21,84 дол.США/кг., за МД №UA100230/2023/1795 від 26.01.2023 року;

- Товар 17 13,77 дол.США/кг., за МД №UA401020/2023/12630 від 10.03.2023 року;

- Товар 18 10,93 дол.США/кг., за МД №UA205050/2023/14416 від 21.02.2023 року;

- Товар 24 5,02 дол.США/кг., за МД №UA205030/2023/5727 від 05.04.2023 року;

- Товар 32 5,42 дол.США/кг., за МД №UA100100/2023/425291 від 02.03.2023 року;

- Товар 36 1,55 дол.США/кг., за МД №UA209190/2023/5041 від 02.02.2023 року;

- Товар 42 7,27 дол.США/кг., за МД №UA100360/2023/501811 від 28.02.2023 року;

- Товар 44 3,97 дол.США/кг., за МД №UA100180/2023/501167 від 26.01.2023 року.

Також, 14.04.2023 року Волинською митницею оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 205030/2023/000254.

Не погоджуючись із прийнятими Волинською митницею рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови ТОВ «ОПТТОРГ ІНДАСТРІАЛ» оскаржило їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що посилання відповідача на низьку якість рахунку-фактури (інвойс) від 05.04.2023 року № ОТІ-012/2023/0255, як на підставу невизнання визначеної декларантом митної вартості за ціною контракту є безпідставними, а надані позивачем документи не містять розбіжностей, наявних ознак підробки та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Також, суд першої інстанції вказав, що під час митного оформлення були надані усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що ненадання позивачем додаткових документів на вимогу митниці не може вважатись обставиною, що не дає можливості підтвердити числові значення заявленої митної вартості товару, що поставлявся.

Стосовно вимоги позивача про витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений розмір виконаних послуг, виходячи з предмету розгляду даної справи, є розумним та співмірним, а фактичне понесення позивачем суми витрат на правову допомогу підтверджено наявними у справі доказами.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Відповідно до ч.2 ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Так, перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначено ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Частиною 1 ст.54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 ст. 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Аналізуючи зазначені норми, колегія суддів приходить до висновку, що митний орган, лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Разом з тим, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження числового значення складових митної вартості товарів, позивачем були надані наступні документи: рахунок-фактура (інвойс №ОТІ-012/2023/0255 від 05.04.2023 року; автотранспортна накладна (CMR) № 1276007 від 05.04.2023 року; декларація про походження товару №ОТІ-012/2023/0255 від 05.04.2023 року; книжка МДП UX.85486815 від 05.04.2023 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів UA205020/2023/600160 від 06.04.2023 року; зовнішньоекономічний договір № ОТІ-2304 від 03.04.2023 року. Додатково був направлений прайс-лист від 05.04.2023 року.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, митний орган зазначив обставини, які викликали сумнів щодо заявленої позивачем митної вартості товару, як підстави для витребування додаткових документів.

Митним органом зазначено, що рахунок-фактура від 05.04.2023 року №OTI-012/2023/0255 поданий до митного оформлення в низькій якості, що унеможливлює ознайомлення з документом; прайс-лист від 05.04.2023 року №OTI-012/2023/0255 не містить інформації щодо умов поставки, що унеможливлює актуальність даного документа.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2023 року, зокрема, витребувано від Волинської митниці: митні декларації, на підставі яких було скориговано митну вартість товарів ТОВ «ОПТТОРГ ІНДАСТРІАЛ», зазначених в митній декларації № UA 205030/2023/000254 від 14.04.2023 року; та пояснення із наданням підтверджуючих доказів які саме документи було подано ТОВ «ОПТТОРГ ІНДАСТРІАЛ» на вимогу Волинської митниці для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На виконання вимог вказаної ухвали, відповідачем надано до суду митні декларації, на підставі яких було скориговано митну вартість товарів, зазначених позивачем в митній декларації.

Також, митним органом надано пояснення, в яких останній зазначає, що під час митного оформлення МД від 07.04.2023 №UA205030/2023/005961 у зв`язку із наявними розбіжностями в поданих декларантом документах, митницею надіслано електронне повідомлення щодо надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості. Апелянт зазначив, що на виконання вказаних вимог, декларантом додатково надано наступні документи: контракт, прайс-лист (повторно), листи від декларанта. Крім того, митний орган вказав, що попередньо надано: договір доручення, листи від виробника, паспорт безпеки, пакувальний лист та прайс-лист.

Однак, колегією суддів встановлено, що апелянтом не надано роздруківки всіх наданих декларантом документів, а лише їх перелік.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що Волинською митницею не в повному обсязі виконано вимоги ухвали суду від 31.10.2023 року.

Щодо рахунку-фактури від 05.04.2023 року №OTI-012/2023/0255, який поданий до митного оформлення в низькій якості, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, в тому числі, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

Інвойс (рахунок-фактура) це документ, що надається продавцем покупцеві та містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага ті інші), умови поставки і відомості про відправника та одержувача.

Колегія суддів зазначає, що фактично інвойс є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за товари, що поставляються (або вже фактично поставлені) чи послуги, що надаються (або фактично надані).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ОПТТОРГ ІНДАСТРІАЛ» надано митному органу рахунок-фактуру від 05.04.2023 року (документ подано Волинською митницею до відзиву на позов).

Дослідивши наданий документ, колегія суддів зазначає, що інвойс має читабельний вигляд та своїм змістом в повній мірі дозволяє підтвердити задекларовану митну вартість товарів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у Волинської митниці не існувало підстав не враховувати вказаний документ при митному оформленні товару або вважати його недійсним.

Крім того, апелянт зазначив, що під час перевірки документів, поданих декларантом в митних цілях, було також виявлено, що прайс-лист від 05.04.2023 року №OTI-012/2023/0255 не містить інформації щодо умов поставки, що, на думку Волинської митниці, унеможливлює актуальність даного документа.

Колегія суддів не приймає до уваги вказані доводи апелянта, з огляду на те, що по - перше, прайс-лист не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по - друге, прайс-лис - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по - третє, жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів.

Аналогічний за змістом висновок зазначено Верховним Судом і у постанові від 08.12.2022 року у справі № 420/2792/19, де закцентовано, що наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, не може свідчити про заниження митної вартості товарів.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки, прайс-лист є документом довільної форми, тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 5.2 Контракту №ОТІ-2304 від 03.04.2023 року, укладеного між ТОВ «ОПТТОРГ ІНДАСТРІАЛ» (покупець) та CKS IMPORT EXPORT LLC (продавець), продавець інструктує свого транспортного агента про умови доставки товарів та повідомляє його про готовність до відвантаження. Протягом 24 годин після відвантаження товару, продавець повідомляє покупцю номер договору, номер інвойсу, номер транспортної накладної, дату відвантаження, кількість коробок, загальну вагу, вартість та найменування товарів.

Як вбачається з інвойсу від 05.04.2023 року, він містить зазначення умов поставки, а саме CIP Миколаїв.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність у прайс-листі інформації щодо умов поставки товарів не є підставою для коригування митної вартості імпортованого товару, оскільки, такі умови у даних господарських відносинах вказуються саме у інвойсі.

Стосовно посилань відповідача на те, що митним органом було здійснено порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну, що міститься в ЄАІС Держмитслужби та встановлено, що рівень вартості товару значно нижчий від рівня митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну, колегія суддів зазначає, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого позивачем та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Крім того, як зазначалось вище, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2023 року було витребувано від Волинської митниці митні декларації, на підставі яких було скориговано митну вартість товарів ТОВ «ОПТТОРГ ІНДАСТРІАЛ», зазначених в митній декларації № UA 205030/2023/000254 від 14.04.2023 року.

Дослідивши надані митницею митні декларації, колегія суддів зазначає, що подібний товар розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом.

На думку колегії суддів, вказана обставина не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору.

Так, Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 вказав, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.

Хоча показники вартості попередньо імпортованих товарів беруться митним органом до уваги, рішення про коригування митної вартості не може бути визнане законним у разі, якщо відмінність у вартості попередньо імпортованих товарів є єдиною причиною для такого коригування.

Також, у постанові від 25.02.2021 року у справі № 810/3295/17 Верховний Суд вказав, що спрацювання АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників даних АСАУР.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, в тому числі за резервним методом визначення митної вартості, що не було зроблено митницею у спірному рішенні.

Крім того, вирішуючи дану справу, колегія суддів враховує, що відповідачем жодним чином необґрунтовано наявність підстав для застосування резервного метода визначення митної вартості у спірному випадку.

Так, відповідач не навів у рішенні про коригування митної вартості товару інформації щодо товару, з яким здійснюється порівняння, та пояснень щодо самих коригувань.

У спірному рішенні про коригування митної вартості товару митним органом не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, заявлена позивачем митна вартість товару підтверджується наявними у справі доказами та до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість, на підставі чого, рішення Волинської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості № UA205030/2023/000100/2 від 14.04.2023 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № UA 205030/2023/000254 від 14.04.2023 року підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, не надав обґрунтувань усім доводам відповідача, колегією суддів не приймаються, оскільки є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині розподілу судом першої інстанції судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Частиною 9 статті 139 КАС України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто, не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката

У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто, розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У п. 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Задовольняючи вимоги позивача в частині відшкодування правової допомоги у повній сумі, яка заявлена позивачем, суд першої інстанції зазначив, що її розмір є обґрунтованим і співмірним наданим послугам.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими, оскільки в будь-якому випадку, суд зобов`язаний перевірити докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість, що прямо передбачено ч. 9 ст. 139 КАС України.

Однак, у даній справі суд першої інстанціях не надав оцінку відповідності розміру витрат на оплату послуг адвоката критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134, ч. 9 ст. 139 КАС України, зокрема, чи заявлена представником позивача до відшкодування сума витрат є співмірною із наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, критеріям їх реальності та розумності, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін.

В свою чергу, досліджуючи питання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, який визначений в договорі про надання правової допомоги, колегія суддів приходить до висновку, що оцінка дій, що полягали в формуванні правової позиції, підготовці та поданні позову та всього пакету необхідних документів, відповіді на відзив (загальна вартість 15 000 грн.), не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору та його ціни, оскільки дана справа є справою незначної складності.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи, що дана справа віднесена до справ незначної складності, з огляду на зміст та обсяг робіт проведених адвокатом (представником позивача складено позовну заяву та відповідь на відзив), пов`язаність цих витрат з розглядом справи, обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, значення справи для сторін, колегія суддів приходить до висновку, що на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. В свою чергу, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу у даній справі.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки судом першої інстанції вірно вирішено заявлений позов по суті його вимог, проте, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи в частині розподілу судових витрат щодо надання професійної правничої допомоги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - зміні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити провадження у справі №400/4415/23.

Апеляційну скаргу Волинської митниці задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року змінити, виклавши абзац четвертий його резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ ІНДАСТРІАЛ» судові витрати в розмірі 8 248,54 (3 248,54 грн. - судовий збір за подання позовної заяви та 5 000 витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги)».

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 28.12.2023 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька