Справа № 520/20069/23
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 р. № 520/20069/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Владислава Єгупенка,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просила визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у припинення (розірванні) контракту про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, оформлену листом від 17.05.2023 № 501/ 3/563 щодо надіслання на доопрацювання службові матеріали до звільнення майора ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю матеріалів, що підтверджують факт самостійного виховання дитини віком до 18 років. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 достроково припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України та звільнити з військової служби ОСОБА_1 через сімейні обставини або інші поважні причини (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) на підставі пп. «г» п. З ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відмова військової частини НОМЕР_1 у припинення (розірванні) контракту про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, оформлена листом від 17.05.2023 № 501/ 3/563 щодо надіслання на доопрацювання службові матеріали до звільнення майора ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю матеріалів, що підтверджують факт самостійного виховання дитини віком до 18 років, на думку позивача, є протиправною.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді заступника командира 1 самохідного артилерійського дивізіону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 .

24.04.2023 позивач звернулась до командира дивізіону із рапортом про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - через сімейні обставини або інші поважні причини (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років).

Позивач посилається на те, що нею до рапорту було додано рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 11.11.2022 року про розірвання шлюбу та рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 15.03.2023 про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Однак, рапорт повернуто 17.05.2023 року за № 501/3/353 у зв`язку з тим, що в матеріалах до звільнення відсутні матеріали, що підтверджують факт самостійного виховання дитини віком до 18 років.

Вважаючи відмову у припиненні( розірвання) контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України оформлено листом від 17.05.2023 року №501/3/563 протиправною, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Листом від 17.05.2023 №501/3/563 Військова частина НОМЕР_1 надіслала на адресу командира Військової частини НОМЕР_2 матеріали про звільнення ОСОБА_1 для опрацювання, в якому зазначено, що в матеріалах про звільнення відсутні матеріали, що підтверджують факт самостійного виховання дитини віком до 18 років.

Відповідно до ч.7 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008)

Відповідно до п.12 Положення № 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно п.35 Положення № 1153/2008 під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період: протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "й" та "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України (п.233 Положення № 1153/2008).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військового агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану-в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє на час розгляду справи та оголошена загальна мобілізація.

Строки проведення загальної мобілізації продовжено з 25 травня 2022 року на 90 діб згідно з Указом Президента № 342/2022 від 17.05.2022; з 23 серпня 2022 року на 90 діб згідно з Указом Президента № 574/2022 від 12.08.2022; 21 листопада 2022 року на 90 діб згідно з Указом Президента № 758/2022 від 07.11.2022; з 19 лютого 2023 року на 90 діб згідно з Указом Президента № 59/2023 від 06.02.2023; з 20 травня 2023 року на 90 діб згідно з Указом Президента № 255/2023 від 01.05.2023; з 18 серпня 2023 року на 90 діб згідно з Указом Президента № 451/2023 від 26.07.2023.

Оскільки на сьогодні в Україні діє воєнний стан та оголошена загальна мобілізація підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби регулюються пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: 3) з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: … г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Позивачка стверджує, що вона самостійно виховує дитину до 18 років: доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З батьком доньки ОСОБА_3 розлучена, тобто у зареєстрованому шлюбі з ним не перебуває. Колишній чоловік ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_2 , є інвалідом ІІ групи внаслідок війни, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 , від 01.09.2022 та довідкою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №303863Є, та за станом свого здоров`я він не може виховувати їх спільну дитину.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 15.03.2023 у справі № 165/3393/22 визначено місце проживання ОСОБА_2 разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Спільна дитина весь час проживала разом позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про фактичне проживання від 26.06.2023. Також, позивач зазначає, що чоловік не приймає участі у вихованні та утриманні спільної доньки через стан здоров`я, що підтверджується його заявою. У зв`язку з чим, позивачкою подано до суду позов про стягнення аліментів у мінімальному розмірі на утримання спільної дитини.

Суд вважає, що усі ці документи у сукупності підтверджують факт самостійного виховання позивачкою своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 .

Крім цього суд зазначає, що відповідач ні у спірній відмові, ні у відзиві не навів суду яких документів, необхідних для підтвердження факту самостійного виховання ОСОБА_1 дитини, позивачка не подала та якими нормативно-правовими актами подання таких документів передбачене.

Проте ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:

3) з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: … г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Тобто позивачка самостійно виховує неповнолітню доньку, що підтверджується документами, які нею додані до рапорту про звільнення, а саме: копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 ; копія рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 15 березня 2023 року по справі №165/3393/22, згідно якого визначено місце проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак суд приходить до висновку, що позивач самостійно виховує неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з цим, згідно ч.7 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 за №170, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454, затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до п.12.1 Інструкції №170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Згідно з положеннями пп.2 п.225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Таким чином, повноваженнями щодо звільнення військовослужбовців з підстав передбачених ч. 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у період дії військового стану наділені командири бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадові особи, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

У відповідності до п.233 Положення №1153/2008 визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно із абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Відповідно до абзацу 13 пункту 14.10 Розділу ХІV Інструкції №170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

З системного аналізу наведених норм слідує, що відповідна посадова особа військової частини, до повноважень якої належить звільнення військовослужбовця, за наявності правових підстав, за результатами розгляду рапорту та податних до нього документів повинна прийняти відповідний наказ про звільнення з військової служби, а за відсутності правових підстав для цього - відмовити у задоволенні рапорту з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови.

Тобто, відповідач розглянувши рапорт позивача про звільнення зі служби, не зобов`язаний приймати рішення про відмову у звільненні зі служби у формі наказу, однак зобов`язаний повідомити про прийняте рішення з належним обґрунтуванням підстав його прийняття.

Судом встановлено, що за наслідками розгляду рапорта позивача, відповідачем не прийнято вмотивованого рішення.

Однак, у даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматися від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Суд зазначає, що лист військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2023 № 501/ 3/563 не може свідчити про відмову позивачу у звільненні з військової служби, оскільки за змістом такого листа жодного рішення за наслідком розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби, командуванням військової частини не прийнято.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем рапорт позивача по суті не розглянуто, що свідчить про вчинення ним протиправної бездіяльності.

Враховуючи те, що відповідач належним чином не розглянув рапорт позивача про звільнення з військової служби та не прийняв будь-якого рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, то з метою належного захисту прав позивача, слід зобов`язати відповідача розглянути зазначений рапорт позивача, за результатом чого прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

Підсумовуючи наведене вище суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

Зобов`язати Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Владислав ЄГУПЕНКО