Справа № 240/24528/23
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Житомир справа № 240/24528/23

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №475 від 19.02.2023 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та позбавлення грошового забезпечення, премії, додаткової винагороди та бойових виплат у розмірі 100 000,00 грн (постанова КМУ №168 від 28.02.2022) щодо нього;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому все не нараховане грошове забезпечення, премії та додаткову грошову винагороду, бойові виплати у розмірі 100 000, 00 грн за лютий 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168 за період 23.02.2023 по 21.04.2023 за весь період лікування;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову грошову допомогу на час лікування, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168 за період 23.02.2023 по 21.04.2023 у розмірі 100 000, 00 грн пропорційно кожному календарному місяцю перебування на лікуванні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є військовослужбовцем, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час у військовій частині НОМЕР_1 . В лютому 2023 року він разом з іншими військовослужбовцями виконували бойові завдання в районі н.п. Красна Гора Донецької області та здійснювали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Під час виконання бойових завдань позивач разом із іншими військовослужбовцями в оточення та під час масованого обсрілу із танка по позиціям отримав акубаротравму та закриту черепно-мозкову травму, після чого втратив свідомість та через деякий час прокинувшись віддійшли на інші позиції.

Надалі позивач проходив лікування та в квітні 2023 йому стало відомо, що відносно нього відкрили кримінальну справу за самовільне залишення військової частини та позбавлено грошового забезпечення і премії за лютий місяць на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 . Крім того, відповідач не виплачував йому грошове забезпечення за весь час лікування.

Вказує, що неодноразово звертався до представників військової частини НОМЕР_1 із усними та письмовими рапортами про надання роз`яснень та документального підтвердження, щодо причин та умов позбавлення його грошового забезпечення та бойових виплат, однак, на жодні його звернення військова частина НОМЕР_1 не відреагувала та не надала жодних пояснень, виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" не здійснила. Таку бездіяльність відповідача, вважає протиправною та такою, що суперечить встановленим чинним законодавством України нормам.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у строк та в порядку, визначеному ст.152, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позовних вимог, вказуючи, що службовим розслідуванням було встановлено, що 08.02.2023 солдат ОСОБА_1 самовільно з особистою зброєю, без дозволу командира залишив тимчасове місце зосередження 2 мотопіхотної роти і 09.02.2023 самостійно прибув до тилової зони вказаного підрозділу, тобто вчинив правопорушення (самовільне залишення місця служби) за що на нього було накладено дисциплінарне стягнення "Попередження про неповну службову відповідність" і як наслідок позбавлено премії та додаткової винагороди за лютий 2023 року.

Крім того, зазначає, що право позивача на отримання додаткової щомісячної винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме з 23.02.2023 по 21.04.2023 не виникало, оскільки позивач не надав документів та доказів, що свідчать про поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини, як передбачено положеннями постанови №168.

02.11.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, де він зазначає, що відповідачем не було спростовано його доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог.

У період із 16.10.2023 по 20.10.2023 головуюча суддя перебувала на підготовці суддів для підтримання кваліфікації, із 21.10.2023 по 30.10.2023 - у відпустці.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1ст.263 КАС України

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.11.2022 №319 солдат призваний по мобілізації ОСОБА_1 , прибув для подальшого проходження військової служби з 4 відділу Обухівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Богуслав Київської області, з 23 листопада 2022 року зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду стрільця 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону (а.с.106).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.12.2022 №344 солдата ОСОБА_1 , стрільця 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, призначено на посаду стрільця-снайпера 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.106 зв.).

Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 10.10.2023 №10517 позивач в період з 30.01.2023 по 21.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с.119).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №475 від 19.02.2023 "Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення району виконання бойового завдання зі зброєю солдатом ОСОБА_1 ", з метою недопущення випадків правопорушення військовослужбовцями в подальшому, здійснення профілактики порушень особовим складом військової частини, пунктом 2 вказаного наказу передбачено притягнути солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення "Попередження про неповне службову відповідальність" на підставі п. ґ, ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (а.с.112-118).

Також судом встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні в наступних закладах охорони здоров`я:

- з 17.02.2023 по 03.03.2023 у КНП "КЛШМД"ДМР м. Дніпро:

- з 03.03.2023 по 23.03.2023 у КП "Криворізька міська клінічна лікарня №2" КМР;

- з 31.03.2023 по 21.04.2023 у КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" ЖОР.

Представник позивача звертався з адвокатськими запитами до військової частини НОМЕР_1 , в яких адвокат просив, зокрема, надати інформацію та документальне підтвердження підстав і причин не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за лютий 2023 року, а також за період знаходження на лікуванні.

Листом від 02.06.2023 №502/15/1695 військова частина НОМЕР_1 повідомила представника позивача, що грошове забезпечення ОСОБА_1 за лютий-квітень 2023 року нараховано в наступних розмірах:

- за лютий 2023 року: грошове забезпечення 6243,48 грн (перераховано на картковий рахунок 20.05.2023 в сумі 6149,83 грн), відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2023 №475 позбавлений премії в повному обсязі у зв`язку із самовільним залишенням військової частини), додаткова винагорода - 0,00 грн, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2023 №475 позбавлений додаткової винагороди в повному обсязі у зв`язку із самовільним залишенням військової частини;

- за березень 2023 року: грошове забезпечення - 21329,25 грн (перераховано на картковий рахунок 20.05.2023 в сумі 21009,31 грн), додаткова винагорода 0,00 грн (відсутній наказ командира військової частини НОМЕР_1 на виплату);

- за квітень 2023 року: грошове забезпечення - 21340,21 грн (перераховано на картковий рахунок 10.05.2023 в сумі 21020,11 грн), додаткова винагорода 0,00 грн (відсутній наказ командира військової частини НОМЕР_1 на виплату) (а.с.38-42).

Також, листом від 19.07.2023 №502/15/2428 відповідач повідомив, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 (в березні-квітні) перебував на лікуванні не пов`язаним з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом та не виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), то у військової частини НОМЕР_1 були відсутні підстави для виплати військовослужбовцю додаткової винагороди за березень та квітень 2023 року (а.с.37).

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.99 № 551-XIV.

За визначенням, наведеним статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України від 24.03.99 р. № 551-XIV, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до статей 2, 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, у тому числі, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно із статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, у тому числі, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог статей 83-85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений Міністерством оборони України від 21.11.17 р. № 608.

За визначенням, наведеним у пункті 2 Розділу ІІ Порядку від 21.11.17 р. № 608, службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно із пунктом 3 розділу ІІ Порядку від 21.11.17 № 608 службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

ступеня вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до пунктів 1, 3, 8, 9 Розділу ІІІ Порядку від 21.11.17 № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Пунктом 1 Розділу ІV Порядку від 21.11.17 № 608 передбачено, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Згідно із пунктом 2 Розділу ІV Порядку від 21.11.17 № 608 особи, які проводять службове розслідування, мають право, у тому числі:

запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування);

отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані);

з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування;

отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України.

Згідно із пунктом 3 Розділу ІV Порядку від 21.11.17 № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

знати підстави проведення службового розслідування;

бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Згідно із пунктами 1, 5, 6 Розділу V Порядку від 21.11.17 № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6 Розділу VІ Порядку від 21.11.17 № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Примірники акта службового розслідування надсилаються службовим особам, яких стосуються наведені у висновку пропозиції, та до відповідних структурних підрозділів органів військового управління.

За зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Акт службового розслідування разом з усіма матеріалами оформлюється окремою справою або долучається до документів відповідної номенклатурної справи.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Необхідно також враховувати, що відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерством оборони України від 07.06.18 № 260, грошове забезпечення не виплачується, у тому числі, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно із підпунктом 1 пункту 5 розділу ХVI Порядку від 07.06.18 № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Також, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.22 №168 на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію":

установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), розмір додаткової винагороди може бути збільшений відповідно до умов та розмірів, визначених Міністерством оборони, але не більше ніж до 50000 гривень.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

За правилами пунктів 8, 14 розділу ХХХІV Порядку від 07.06.18 № 260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;

керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

До наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, у тому числі, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що військова служба є державною службою особливого характеру, реалізація якої досягається професійною діяльністю громадян України, які проходять військову службу, а також дотриманням військовослужбовцями військової дисципліни, у тому числі, але без виключення, неухильним виконанням вимог статутів Збройних Сил України та наказів командирів.

Уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню дисциплінарному правопорушенню, встановлення ступеня вини військовослужбовця, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, є комплексним заходом службового розслідування.

Мета службового розслідування досягається всебічністю, повнотою, своєчасністю, об`єктивністю та додержанням законодавства України під час його проведення.

Всебічним, повним, об`єктивним і таким, що проведено з дотриманням вимог законів, вважатиметься службове розслідування, яке підтверджує фактичні обставини неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення, встановлені на підставі зібраних доказів правопорушення і пояснень військовослужбовця стосовно обставин правопорушення та інших осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 09 лютого 2023 року тимчасово виконуючим обов`язки командира мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 за вх. № 2170/окп на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт по факту самовільного залишення району виконання бойового завдання солдатом ОСОБА_1 , стрільцем-снайпером 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону з НОМЕР_2 "Алмаз" з особистою зброєю: АКС № НОМЕР_3 (а.с.93).

На підставі зазначеного рапорту наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.02.2023 № 921 призначено службове розслідування по факту самовільного залишення району виконання бойового завдання із зброєю, солдатом ОСОБА_1 (а.с.92).

За наслідками проведеного службового розслідування складено акт службового розслідування (а.с.87-111), яким встановлено, що 08 лютого 2023 року, близько 14.00, після завершення артилерійського обстрілу та штурмових дій противника в межах району оборони 2 мотопіхотної роти, солдат ОСОБА_1 , стрілець-снайпер 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у складі 2 мотопіхотної роти, в межах району оборони мотопіхотного батальйону, поблизу н.п. Красна Гора, Донецької області, самовільно, з особистою зброєю, без дозволу командира, залишив тимчасове місце зосередження 2 мотопіхотної роти.

09 лютого 2023 року, близько 22:30, солдат ОСОБА_1 самостійно, з особистою зброєю, прибув до тилової зони 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованої в н.п. Краматорськ, Донецької області.

Вказані вище неправомірні дії призвели до порушення встановленого порядку несення військової служби, що спричинило ускладнення при забезпеченні боєздатності та бойової готовності мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 та у сукупності з іншими факторами призвело до захоплення противником взводного пункту " ОСОБА_2 ".

Таким чином, солдат ОСОБА_1 , вчинив дії, що містять ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України - самовільне залишення місця служби вчинене в умовах воєнного стану.

Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина військовослужбовця виражається у формі прямого умислу.

Своїми діями солдат ОСОБА_1 порушив вимоги наступних нормативно-правових документів:

- ст.17 Конституції України, якою передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України є справою всього українського народу;

- ст.65 Конституції України, якою передбачено, що захист Вітчини, незалежності та територіальної цілісності України, шанування їй державних символів є обов`язком громадян України;

- ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якою передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

- ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якою передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якою передбачено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові;

- ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якою передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника;

- ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якою передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями;

- ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якою передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цінності України є конституційним обов`язком громадян України.

Обставини самовільного залишення позивачем разом з іншими військовослужбовцями 08.02.2023 близько 14:00 місця служби були встановлені на підставі пояснень командира 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону старшого лейтенанта ОСОБА_3 , молодшого сержанта ОСОБА_4 , молодшого сержанта ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_1 ..

При цьому, суд зауважує, що під час надання письмових пояснень ОСОБА_1 15.02.2023 не вказано жодних заперечень щодо спростування факту самовільного залишення місця служби.

Також відібрані в межах службового розслідування письмові пояснення позивача не відповідають поясненням, які він наводить в обґрунтування позовної заяви.

Також, під час розгляду справи, не знайшли свого підтвердження доводи позивача про прийняття оскаржуваного наказу без попереднього проведення відповідачем службового розслідування.

Крім того, обізнаність позивача про проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення ним району виконання бойового завдання із зброєю підтверджується його особистим підписом на бланку отримання пояснень від 15.02.2023 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2023 №475.

З огляду на наведене, доводи представника позивача, про те, що спірний наказ №475 прийнято з порушенням ст.84-87 Дисциплінарного статуту, а також те, що відсутні будь-які матеріали службового розслідування, а також докази, які б слугували видачі оскаржуваного наказу, накладенню на позивача дисциплінарного стягнення та позбавлення грошового забезпечення, не відповідають матеріалам справи.

Щодо посилання представника позивача, що єдиною підставою для припинення виплат позивачу, додаткової винагороди, а також і грошового забезпечення став би витяг з ЄРДР про внесення відомостей про вчинення військовослужбовцем кримінального правопорушення: самовільне залишення військової частини або місця служби, дезертирство із Збройних Сил України, суд зазначає наступне.

Оскільки дисциплінарна і кримінальна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності, мають різний склад порушення, і притягнення чи не притягнення до кримінальної відповідальності (внесення відомостей до ЄРДР) не може бути обумовлено наявністю чи відсутність складу іншого правопорушення чи фактом притягнення до іншого виду відповідальності, в даній ситуації до дисциплінарної.

Відсутність витягу з ЄРДР та кримінального провадження відносно позивача ніяким чином не ототожнюється з відсутністю в діях особи ознак дисциплінарного проступку.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що військова частина НОМЕР_1 листом від 25.02.2023 №3341/4 за фактом вчинення ОСОБА_1 дій, що містять ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України - самовільне залишення місця служби вчинене в умовах воєнного стану, направило на адресу Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у м. Краматорську.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що вказані доводи позивача не можуть слугувати підставою для визнання оскаржуваного наказу протиправним та його скасуванню.

Щодо спірних правовідносин про наявність у позивача права на нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: з 23.02.2023 по 21.04.2023, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, також включені військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Водночас, підставою для видачі наказу є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), в якій має бути зазначено: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).

З урахуванням вищезазначеного рішення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 у подальшому наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 затверджено зміни до Положення №260 та внесено до цього Положення новий розділ XXXIV (Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану).

Пунктом 10 розділу XXXIV Положення №260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн також включаються військовослужбовці у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Пунктом 11 розділу XXXIV Положення №260 встановлено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення. контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення/травми, контузії, каліцтва військовослужбовцем.

З аналізу наведених норм постанови №168 вбачається встановлення декількох підстав для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:

- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, про що має бути прямо зазначено у документах,

- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення,

- перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Це означає, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, що така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Військовослужбовець, який дістав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини, за весь час стаціонарного лікування отримує винагороду до 100000 грн. Під час лікування після поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці отримують і грошове забезпечення, і додаткову винагороду до 100000 грн., а під час відпустки за станом здоров`я (під час реабілітації) додаткову винагороду 100000 грн отримують ті військовослужбовці, у яких поранення визнане тяжким за висновком ВЛК.

Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 затверджене Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України. Розділом І Положення передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п. п."б" п.6.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 (далі - Положення №402), направлення на медичний огляд проводиться: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

За приписами п.21.1 та п.21.2 Положення №402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення. Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК. Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Додатком 1 до Положення №402 затверджено Розклад хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, статтею 81 якого передбачено назву хвороби, ступінь порушення функції "Стани після проведеного лікування з приводу травм, отруєнь та деяких інших наслідків дії зовнішніх чинників" та вказано контингенти, що проходять медичний огляд за графами розкладу хвороб "Тимчасово непридатні. Потребують лікування, відпустки, звільнення тощо". Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби.

Відповідно до п.11 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Відповідно до п.1.1 гл.1 р. І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Пунктом 6.11 гл.6 р. ІІ Положення №402 передбачено, що Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження). Постанова ВЛК про потребу у звільненні від виконання службових обов`язків (занять) за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка затвердженню штатною ВЛК не підлягає.

Згідно з п.6.15 гл.6 р. ІІ Положення №402 відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в ніч з 08.02.2023 по 09.02.2023 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Красна Гора Донецької області, внаслідок обстрілу з танка з боку збройних формувань російської федерації, він отримав поранення та чекав на медичну допомогу з 09.02.2023 по 22.02.2023.

Також судом встановлено, що позивач в період з 17.02.2023 по 03.03.2023 перебував на лікуванні у КНП "КЛШМД" ДМР м.Дніпро, де йому встановлено діагноз: "Акубаротравма. ЗЧМТ.СГМ з цефалгічним синдромом (основний)", що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4516 (а.с.25-26).

В період з 03.03.2023 по 23.03.2023 позивач перебував на лікуванні в КП "Криворізька міська клінічна лікарня №2" КМР, що підтверджується випискою із карти амбулатурного (стаціонарного) хворого ревматологічне відділення 23 Ж00963/182, діагноз: "псоріаз, поширена форма, стаціонарна стадія, псоріатична оніходистрофія, псоріатична артропатія, ступінь активності І, спондилоартричний варіант, двобічний сакроілеїт R ст.ІІ, артрит колінних суглобів R ст.І-ІІ у поєднанні з остеоартрозом колінних суглобів R ст.І-ІІ тазостегнових суглобів R ст.І (а.с.27-28).

Відповідно до довідки №483 від 22.03.2023 військово-лікарською комісією КП "Криворізька міська клінічна лікарня №2" КМР проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 та встановлено діагноз "псоріаз поширена форма, стаціонарна стадія, псоріатичний оніхомікоз, псоріатична артропатія, ступінь активності ІІ, двобічний сакроілеїт R ст.ІІ, артрит колінних суглобів R ст.І-ІІ поєднані з остеоартрозом колінних суглобів R ст.І-ІІ тазостегнових суглобів R ст.І ФПС ІІ. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертрофія лівого шлуночку ризик 3. СН І ст. Постановою ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) вказано, що - захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (а.с.29).

Згідно виписки з медичної карти хворого №2536 психіатричного відділення №9, ОСОБА_1 з 31.03.2023 по 21.04.2023 перебував на лікуванні в КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради - діагноз: "Астено-тривожний стан з інсомнією внаслідок перенесеної гострої реакції на стрес. F.43.1. Постконтузійний синдром" (а.с.32-33).

Довідкою №3796 від 21.04.2023 підтверджено, що гарнізонною ВЛК в/ч НОМЕР_4 проведено медичний огляд солдата за призовом ОСОБА_1 та встановлено діагноз: "Стан після перенесеної реакції на стрес (21.02.2023) у вигляді тривожно-депресивного розладу внаслідок тривалої психотравмуючої ситуації, посттравматичного генезу, затяжного астено-депресивного синдрому із інсомнією (F 43). Захворювання, ТАК, пов`язане з проходження військової служби. На підставі статті 17г грифи ІІ Розкладу хвороб, графи - ТДВ - потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів (а.с.34).

Як вже зазначалось, постановою Кабінету Міністрів України №168 визначено, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Водночас, до матеріалів позову не надані документи (належні докази), у яких уповноваженим органом прямо зазначалось про те, що захворювання отримане позивачем під час захисту Батьківщини, що б давало право на отримання додаткової винагороди за час подальшого лікування.

Надані суду довідки військово-лікарської комісії не містять висновку про отримання позивачем тяжкого захворювання безпосередньо під час захисту Батьківщини, натомість вказує на те, що захворювання позивача пов`язане з проходженням ним військової служби.

У цьому випадку питання наявності або відсутності певного діагнозу у особи, а також визначення того, чи отримане військовослужбовцем захворювання є тяжким за результатами медичного обстеження, і чи пов`язане воно саме із захистом Батьківщини, належать до дискреційних повноважень військово-лікарської комісії, а не суду. З цього випливає і те, що суд не може і не повинен самостійно змінювати формулювання обставин, встановлених або визначених уповноваженим лікарським органом у медичній документації.

Натомість, у випадку незгоди із висновком ВЛК, якщо такий впливає на реалізацію його прав або обов`язків, військовослужбовець має право оскаржити дії/рішення в адміністративному чи судовому порядку, і у подальшому (у разі внесення змін до відповідних довідок чи постанов ВЛК) звернутись до командира військової частини щодо перегляду попереднього рішення або виплати винагороди.

Водночас, докази оскарження рішення військово-лікарської комісії та/або звернення для призначення повторного огляду позивачем не надані. Суд, в свою чергу, не вправі надавати оцінку підставам визнання ступеня тяжкості поранення позивача та наявності відповідного причинного зв`язку.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, втім доводи позовної заяви не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні положень ст.ст.73, 74 КАС України.

Зміст вказаних норм дає підстави для висновків про те, що незважаючи на встановлений обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, позивач не звільняється від свого процесуального обов`язку доказування тих обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги.

У статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України ).

За таких обставин вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва