Справа № 400/13362/23
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/13362/23

Перша інстанція: суддя Птичкіна В.В.,

повний текст судового рішення

складено 06.11.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2023 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради та просила визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 31.07.2023 № 22/84 Про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у передачі в оренду земельної ділянки (кадастровий номер :14:020:0015) площею 88 кв.м для обслуговування торговельного павільйону по АДРЕСА_1 (незабудована земельна ділянка) .

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою від 06 листопада 2023 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції 21.11.2022р. Рішенням Господарського суду Миколаївської області позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача Миколаївської міської ради при розгляді заяви від 17.08.2015 року ФОП ОСОБА_1 та зобов`язано відповідача Миколаївську міську раду на черговому пленарному засіданні сесії розглянути по суті заяву ФОП ОСОБА_1 від 17.08.2015 року та прийняти рішення відповідно до ст. 123 ЗК України

03.08.2023р. Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження ВП № 72427260 щодо наказу (дублікат) № 400/1899/21, виданого 05.01.2023р. про визнання протиправною бездіяльності Миколаївської міської ради при розгляді заяви від 17.08.2015р. ФОП ОСОБА_1 .

На виконання вимоги державного виконавця, 29.08.23р. Миколаївська міська рада повідомила, що 31.07.2023р. своїм Рішення № 22/84 відмовила ФОП ОСОБА_1 у затверджені технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі в оренду земельної ділянки ( кадастровий номер - :146020:0015) площею 88 кв. м, яка належить до земель комунальної власності, для обслуговування торговельного павільйону по АДРЕСА_1 ( незабудована земельна ділянка). Підстава: невідповідність ст.ст.124 та 134 Земельного кодексу України (неможливість відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому ст.. 123 Земельного кодексу України, з огляду на відсутність виключень щодо передачі в оренду земельної ділянки в поза конкурсному порядку, які передбачено ст.134 Земельного кодексу України.

06.10.23 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовом, яким просила - визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () № 22/84 від 31.07.23р. «Про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у передачі в оренду земельної ділянки ( кадастровий номер - :146020:0015) площею 88 кв. м, яка належить до земель комунальної власності, для обслуговування торговельного павільйону по АДРЕСА_1 ( незабудована земельна ділянка).

11.10.23 року ухвалою Господарського суду Миколаївської області ФОП ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справу на тій підставі, що даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Ухвала суду набрала законної сили 22.10.23р. та отримана позивачем 25.10.23р.

Враховуючи ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 11.10.23р. ФОП ОСОБА_1 30.10.23р. звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, якою просила - визнати противоправним та скасувати рішення Миколаївської міської ради (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () № 22/84 від 31.07.23р. «Про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у передачі в оренду земельної ділянки ( кадастровий номер - :146020:0015) площею 88 кв. м, яка належить до земель комунальної власності, для обслуговування торговельного павільону по АДРЕСА_1 ( незабудована земельна ділянка).

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі, що спір не є публічно-правовим та має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Публічно-правовий спір, як вказано у пункті 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно із ч.1 ст.123 Земельного кодексу України вказано, що надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України Про Державний земельний кадастр, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 186 Земельного кодексу України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується:

у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування рішеннями таких органів;

у інших випадках власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.

Частиною 16 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Оскарження відмови Ради у наданні позивачу земельної ділянки у користування (передачі її в оренду) пов`язано з реалізацією майнових інтересів, спрямованих на виникнення цивільних правовідносин, в яких Рада як суб`єкт земельних відносин вільна у виборі суб`єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Ради не є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 2 ст. 6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Колегією суддів також враховано, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справі Меньшакова проти України (Заява №377/02) у п.52 Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі право на суд, яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на розгляд спору судом (наприклад, рішення у справі Кутіч проти Хорватії (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п.25, ЕСПЛ 2002-ІІ).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010 в пункті 32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Так, у справіv. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції постановивши ухвалу про відмову у відкритті провадження, зробив висновок, що спір у цієї справі має вирішуватись за правилами господарського судочинства, враховуючи ухвалу Господарського суду , якою було відмовлено у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, тим самим фактично позбавив позивача права доступу до суду, що стало перешкодою для захисту його прав.

Зокрема, суд першої інстанції при таких обставинах, повинен був відкрити провадження у справі на надати правову оцінку даному спору.

Колегія суддів вважає, що непослідовність національного суду створила позивачу перешкоди у реалізації права на судовий захист і з огляду на наведену вище аргументацію приходить до висновку, що ця справа має бути розглянута за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №520/6612/17 від 13.03.2019 року.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Означене, з урахуванням приписів п.3 ч.1 ст.320 КАС України, є підставою для скасування ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року про відмову у відкритті провадження та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 312; 320; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити, ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року - скасувати.

Направити справу №400/13362/23 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька