Справа № 260/9793/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2023 рокум. Ужгород№ 260/9793/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить: 1) визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 17.05.2023 року №20 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку щодо переведення на інший вид пенсії з 11 травня 2023 року; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити заяву ОСОБА_1 від 11 травня 2023 року та перевести з пенсії по інвалідності III групи загального захворювання на пенсію по інвалідності II групи, пов`язану з проходженням військової служби, у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 11 травня 2023 року, здійснити перерахунок пенсії, а також здійснити з 11 травня 2023 року виплату перерахованої пенсії, з урахуванням фактично виплачених сум.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як особа з інвалідністю ІІІ групи. У зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності з огляду на наявне захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, 11 травня 2023 року він звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», до якої долучив всі необхідні документи. Однак у задоволенні такої було відмовлено з мотивів ненадання довідки з військового комісаріату про проходження військової служби за 2004 рік. Вказане рішення відповідача 2 вважає протиправним, оскільки його участь у бойових діях, в тому числі в республіці Ірак з 10.02.2004 по 10.10.2004 та у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у період з 17.06.2022 по 20.06.2022 підтверджується необхідними документами.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 було повернуто без розгляду клопотання представника позивача про зміну підстав та збільшення позовних вимог, а також залучення до участі у справі співвідповідача з мотивів неможливості одночасної зміни як предмету, такі і підстав позову.

14 грудня 2023 року відповідач 2 надіслав до суду відзив на позов №1000-0905-7/189249 від 07.12.2023, в якому проти позову заперечує. Так, зазначає, що всупереч Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, позивачем при зверненні не було надано довідку з військового комісаріату про проходження військової служби із зазначенням дати призову, дати і підстави звільнення з військової служби за 2004 рік, тому підстав для переведення позивача на інший вид пенсії не було. Окрім того, вважає, що питання призначення пенсії є дискреційними повноваженнями органу Пенсійного фонду України, а тому суд не може вирішувати такі.

У поданому до суду відзиві відповідач 2 стверджує про неотримання ним позову з додатками, однак вказані твердження спростовуються довідкою про доставку електронного листа, сформованою відповідальним працівником суду, відповідно до якої документ в електронному вигляді «Адміністративної позов» по справі №260/9793/23 було доставлено до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 14 листопада 2023 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 надано відповідачу 1 строк для подання відзиву на позов. Окрім того, повідомлено про передбачені ч. 4 ст. 159 КАС України наслідки не подання суб`єктом владних повноважень відзиву на позову.

Вказана ухвала була надіслана до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в підсистемі «Електронний суд» та отримана 22 листопада 2023 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, складеною уповноваженим працівником Закарпатського окружного адміністративного суду.

Однак відповідач 1 відзив у встановлений судом строк до суду не надіслав, про причини неподання такого не повідомив, про продовження процесуального строку для його подання не клопотав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

З огляду на вищенаведене суд вважає за можливе застосувати наслідки, передбачені ч. 4 ст. 159 КАС України.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатські області).

Так, рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області №20 від 20.10.2021 у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи ОСОБА_1 з 30 серпня 2021 року було призначено пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У період з 10 лютого по 10 жовтня 2004 року ОСОБА_1 брав участь у бойових діях у Республіці Ірак у складі Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Міжгірського районного військового комісаріату №433 від 21 грудня 2005 року та довідкою Військової частини НОМЕР_1 №494 від 06.10.2004, з огляду на що отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 05.09.2005.

У зв`язку з оголошенням мобілізації на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 ОСОБА_1 24 лютого 2022 року було призвано на військову службу у Збройні Сили України, в ході якої у період з 17 червня по 20 червня 2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в районі с. Володимирівське Донецької області, що підтверджується довідкою №9641 від 14.09.2023, виданою Військовою частиною НОМЕР_3 .

30 липня 2022 року наказом командира Військової частини НОМЕР_3 №213 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку Військово-лікарської комісії, відповідно до якого ОСОБА_1 до військової служби непридатний.

07 березня 2023 року ОСОБА_1 було встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з наявним захворюванням так, пов`язаним з проходженням військової служби, що підтверджується випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією №298525 від 07.03.2023.

11 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про перехід на інший вид пенсії з підстав визнання його особою з інвалідністю ІІ групи, до якої долучив, серед іншого, наступні документи: виписку з акту огляду медико-соціальною експертною комісією №298525 від 07.03.2023, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 09.09.2005, свідоцтво про хворобу №1232 від 19.07.2022, довідку Міжгірського військового комісаріату №433 від 21.12.2005 про участь у бойових діях в республіці Ірак з 10 лютого 2004 року по 10 жовтня 2004 року, довідку Військової частини НОМЕР_1 №494 від 06.10.2004 про те, що ОСОБА_1 у період з 10.02.2004 по 27.10.2004 проходив службу на посаді механіка вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 .

Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області (далі ГУ ПФУ у Київській області), яке рішенням №20 від 17.05.2023 відмовило ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії («переходу на інший вид пенсії») на підставі поданої заяви. Вказану відмову аргументовано тим, що заявником при зверненні не було надано довідку з військового комісаріату про проходження військової служби із зазначенням дати призову, дати і підстави звільнення з військової служби, а саме: за 2004 рік.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058).

П. 13 Прикінцевих положень Закону №1058 визначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про прокуратуру» та цього Закону, призначається одна пенсія за вибором особи.

Спірні правовідносини в даній адміністративній справі виникли з приводу відмови органу Пенсійного фонду перевести позивача на інший вид пенсії пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон №2262).

Так, ОСОБА_1 вважає, що у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, так пов`язаного з проходженням військової служби, він набув право на отримання пенсії за нормами Закону №2262.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Тобто, особи призвані під час мобілізації на особливий період на військову службу набувають статусу військовослужбовця.

Відповідно до ст. 1 Закону №2262, військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Нормами п. «в» ст. 1-2 №2262 передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби, зокрема, особи із числа військовослужбовців Збройних Сил.

Згідно ст. 18 Закону №2262 пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. 19 Закону №2262).

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 20 Закону №2262, залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії:

а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був признаваний на військову службу в Збройні Сили України у зв`язку з оголошенням мобілізації на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022, брав участь у бойових діях та проходив військову службу у складі Збройних Сил України до 30 липня 2022 року, коли його було виключно зі списків особового складу військової частини у зв`язку з непридатністю до військової служби за станом здоров`я.

В подальшому ОСОБА_1 було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, так, пов`язаного з проходженням військової служби.

З огляду на що, враховуючи положення Закону №2262, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання пенсії по інвалідності за нормами Закону №2262.

У зв`язку з встановленням інвалідності, що пов`язана з проходження військової служби, з метою переходу на інших вид пенсії ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою та підтверджуючими документами.

Разом з тим, за результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви ГУ ПФУ у Київській області повідомив про відсутність підстав для переведення заявника на інший вид пенсії за Законом №2262 з мотивів не подання довідки з військового комісаріату про проходження військової служби із зазначенням дати призову, дати і підстави звільнення з військової служби за 2004 рік (період служби в Республіці Ірак). При цьому нормативно обґрунтовуючи свою відмову відповідач 2 посилається на п.2.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1).

Так, вказаною нормою Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії по інвалідності військовослужбовців строкової служби додається копія свідоцтва про хворобу, засвідчена територіальним центром комплектування та соціальної підтримки за місцем зняття військовослужбовця з військового обліку, або довідка військово-лікарської комісії. Якщо інвалідність настала після звільнення з військової служби, то замість копії свідоцтва про хворобу подаються довідка територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проходження військової служби із зазначенням дати призову, дати і підстави звільнення з військової служби та висновок МСЕК про те, що інвалідність пов`язана з проходженням військової служби.

Разом з тим, в ході розгляду даної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 не був військовослужбовцем строкової служби, а проходив військову службу за призовом під час мобілізації, з огляду на що вказані положення не можуть застосовуватися до спірних правовідносин.

Так, право позивача на отримання пенсії по інвалідності за нормами Закону №2262 виникло в 2023 році після встановлення ІІ групи інвалідності за результатами проведення огляду медико-соціальною експертною комісією, в ході якого виявлено, що наявне у позивача захворювання, що призвело до інвалідності, пов`язане з проходження військової служби. При цьому така інвалідність була встановлено після проходження військової служби за призовом під час мобілізації в 2022 році.

До вказаної події ОСОБА_1 також мав статус особи з інвалідністю ІІІ групи, однак, як вбачається з матеріалів пенсійної справи№20, причина настання такої не була пов`язана з проходженням військової служби. З огляду на що суд вважає безпідставним посилання відповідача 2 на необхідність підтвердження відомостей щодо проходження військової служби в Республіці Ірак в 2004. На думку суду, така обставина жодним чином не пов`язана з правом позивача на отримання пенсії по інвалідності за нормами Закону №2262.

Таким чином, суд вважає, що ГУ ПФУ у Київській області не здійснив належного розгляду поданої ОСОБА_1 заяви про перехід на інший вид пенсії, оскільки при вирішенні вказаного питання застосувало законодавчі норми, що не мають жодного відношення до спірних правовідносин, та взагалі не розглядало питання наявності у позивача права на пенсію по інвалідності за нормами Закону №2262 з огляду на відомості акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.03.2023.

Відповідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення щодо призначення та обчислення пенсії, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача в даному випадку буде зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області повторно розглянути заяву позивача від 11.05.2023 року та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норми, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 10736,00 грн.

Згідно вимог ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розумінні ч. 3 зазначеної статті належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Ч. 4 зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач долучив копію договору про правову допомогу від 06.04.2023; акту про прийняття-передачі наданих послуг з правової допомоги від 09.11.2023 та повідомлення про оплату вартості наданих послуг у сумі 10736,00 грн.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, за надання правової допомоги, передбаченої цим договором, клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному в додатках до договору. Факт наданих послуг підтверджується актом про прийняття-передачі наданих послуг з правової допомоги, який є додатком до цього договору.

Вартість послуг на професійну правничу допомогу здійснюється з розрахунку 50% від прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»: 2684,00 : 2 = 1342,00 грн за 1 год роботи адвоката (п. 4.4 договору).

Згідно з актом про прийняття-передачі наданих послуг з правової допомоги від 09.11.2023 адвокатом Керитою М.В. надано замовнику ОСОБА_1 наступні юридичні послуги:

- консультація клієнта, узгодження правової позиції (1 год) 1342,00 грн;

- правовий аналіз ситуації по справі (3 год) 4026,00 грн;

- підготовка та подання до Закарпатського окружного адміністративного суду позовної заяви (4 год) 5638,00 грн.

Загальна вартість наданих послуг становить 10736,00 грн.

Відповідач проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу не заперечив.

Згідно ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вважає, що при вирішенні питання про стягнення на користь позивача судових витрат суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з прецедентною практикою такого заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

Суд враховує, що реальність понесення позивачем витрат підтверджується матеріалами справи.

З огляду на зазначене, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, а також їх співрозмірністю зі складністю справи, суд дійшов висновку, що заявлену позивачем до відшкодування вартість витрат на правову допомогу слід стягнути з відповідача 2 (суб`єкта владних повноважень, протиправне рішення якого зумовило виникнення підстав для звернення позивача з даним позовом до суду) пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: вул. Варшавська, буд.3-Б, смт. Макарів, Київська область, 08001, ідентифікаційний код 22933548) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 17.05.2023 року №20.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.05.2023 року з урахуванням висновків суду.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: вул. Варшавська, буд.3-Б, смт. Макарів, Київська область, 08001, ідентифікаційний код 22933548) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) 5000,00 грн. (П`ять тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін