Справа № 140/35406/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

29 грудня 2023 року ЛуцькСправа № 140/35406/23
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд» про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Брендборд до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Брендборд звернулося з позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 15.11.2023 № 678-1 Про демонтаж засобів зовнішньої реклами в частині, що стосується Товариства з обмеженою відповідальністю Брендборд.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово відповідно до приписів статей 12, 257, 262 КАС України.

27.12.2023 ТзОВ Брендборд подало до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.11.2023 за №678-1 «Про демонтаж засобів зовнішньої реклами» в частині, що стосується Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд» та просить заборонити, до набрання рішенням суду законної сили, виконавчому комітету Луцької міської ради, його структурним підрозділам та виконавчим органам, в тому числі, але не виключно - Комунальному підприємству «Луцькреклама» та Луцькому спеціальному комунальному автотранспортному підприємству «Луцькспецкомунтранс» вживати будь-які заходи, спрямовані на демонтаж рекламних конструкцій, що належать ТОВ «Брендборд», які вказані в рішенні виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.11.2023 за №678-1 «Про демонтаж засобів зовнішньої реклами» та додатках до нього.

Заява обґрунтована тим, що позивачем оспорюється правомірність винесення Виконавчим комітетом Луцької міської ради рішення від 15.11.2023 за №678-1 «Про демонтаж засобів зовнішньої реклами» в частині, що стосується Товариства з обмеженою відповідальністю Брендборд. Вказаним рішенням зобов`язано: власників засобів зовнішньої реклами, вказаних у додатку, провести демонтаж рекламних конструкцій; Комунальному підприємству Луцькреклама у разі невиконання власниками засобів зовнішньої реклами пункту 1 цього рішення, провести демонтаж рекламних конструкцій за вказаними у додатку адресами; витрати, пов`язані з демонтажем засобів зовнішньої реклами, покласти на власників рекламних конструкцій; Луцькому спеціальному комунальному автотранспортному підприємству Луцькспецкомунтранс забезпечити зберігання демонтованих рекламних конструкцій.

Позивач вважає, що на даний час існують реальні обставини, які можуть призвести до демонтажу конструкції, без правової оцінки спірного рішення про демонтаж судом, оскільки подання позову саме по собі не зупиняє дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.

Звертає увагу на дороговартісність рекламних конструкцій, які потрапили до переліку оскаржуваного рішення, що зумовить, у разі їх демонтажу, судові розгляди щодо компенсації їх вартості тощо. Вважає, що у випадку визнання судом протиправним та скасування спірного рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, рекламні конструкції вже будуть зруйновані (демонтовані), що спричинить позивачу, майнову шкоду і для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та додаткових витрат, а отже є необхідність у вжитті заходів забезпечення позову. У разі невжиття таких заходів для відновлення порушених прав та інтересів заявника, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Просить заяву задовольнити.

28.12.2023 представником відповідача подано клопотання про відмову у забезпеченні позову, яке обґрунтоване тим, що саме позивач довгий час порушує права Луцької міської територіальної громади, оскільки довгий час не сплачує кошти за розміщення засобів зовнішньої реклами, а подальше розміщення його засобів зовнішньої реклами на території м. Луцька лише сприяє порушенню прав мешканців Луцької міської територіальної громади, яке полягає у недонадходженні коштів до місцевого бюджету, а тому відсутні підстави для забезпечення позову. Додатково повідомляє суд, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.09.2023 у справі №903/1018/23 відкрито провадження за позовом Комунального підприємства «Луцькреклама» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд» про стягнення 1 045 500,85 грн заборгованості за розміщення засобів зовнішньої реклами.

Просить у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відтак, заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи, у дводенний строк з дня її надходження.

Заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Згідно із частиною першою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно із пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

За правилами частини другої статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Суд також звертає увагу, що саме по собі оскарження в судовому порядку індивідуального акта не може мати наслідком забезпечення позову у спосіб зупинення його дії або забороною вчиняти певні дії. Позивач повинен вказати та довести наявність підстав для забезпечення позову, що визначені пунктами 1, 2 частини другої статті 150 КАС України. Вжиття заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а лише забезпечує збереження існуючого становища до вирішення по суті позовних вимог. При цьому, вирішуючи відповідну заяву про забезпечення позову суд має встановити, у чому саме полягає реальна загроза ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист порушених прав або інтересів позивача та чим саме може бути завдано шкоди правам та інтересам позивача без вжиття таких заходів.

На думку суду, мотиви, наведені позивачем у заяві про забезпечення позову, не свідчать про реальний характер загрози правам та законним інтересам заявника до ухвалення рішення по суті спору, а також не зумовлюють настання, внаслідок невжиття таких заходів, обставин, які б переважали пов`язані із цим наслідки, й можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятої Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Верховний Суд у постанові від 15.12.2021 у справі №640/9218/21 зазначив, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 29 січня 2020 року у справі № 640/9167/19, та враховуються при вирішенні даної заяви.

Верховний Суд у постанові від 07.04.2020 у справі №826/13413/18 зазначив, що суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про очевидність порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Так, у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №826/16509/18 щодо очевидності ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх якість: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і скасування ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, ТзОВ «Брендборд» зазначило, що виконання оскаржуваного рішення відповідача до вирішення позову щодо його законності становить суттєву загрозу його інтересам, оскільки в разі демонтажу рекламних конструкцій при подальшому задоволенні судом позову, відновлення порушених прав позивача потребуватиме значних зусиль та додаткових витрат.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Щодо ймовірності понесення позивачем певних матеріальних збитків, то суд зазначає, що Верховний Суд в питанні вжиття заходів забезпечення позову у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах від 20.03.2019 у справі №826/14951/18 та від 30.09.2021 у справі №160/7358/21 дійшов наступних висновків: «Щодо ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів, суд звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статей 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд акцентує, що наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

Отже, виходячи із змісту поданої заяви та доводів, наведених заявником, суд дійшов висновку, що заявником не наведено обставин, за яких в разі невжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При розгляді заяви про забезпечення адміністративного позову судом не встановлено очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, оцінка на предмет законності якого буде дана судом за результатами розгляду справи по суті.

Крім того, суд не вбачає очевидних ознак порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, такими рішеннями, діями чи бездіяльністю.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність на цей час передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 150 КАС України підстав для забезпечення позову, у зв`язку із чим у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись статтями 150 - 151, 154, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд» про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Брендборд до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Р.С. Денисюк