Справа № 336/346/23
Суддя: Яцун О. О.
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

18.05.2023 Справа № 336/346/23
Провадження № 2-а/331/12/2023
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2023 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Яцун О.О.,
за участю секретаря судового засідання Крамаренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Запоріжжі матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 , в особі представника Рогозіна Олексія Вікторовича, до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
До Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, на виконання статті 29 КАС України, з Шевченківського районного суду міста Запоріжжя, надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в особі представника Рогозіна Олексія Вікторовича, який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1105721 від 06.01.2023 року (а.с.6), до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
В обґрунтування поданого адміністративного позову зазначено, що 01 січня 2023 року інспектором старшим лейтенантом поліції 1 батальйону 2 роти УПП в Запорізькій області Євстафєвим Віталієм Валерійовичем було складено постанову серії ЕАР № 6355459 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 . Постанова винесена у зв`язку з тим, що позивач 01 січня 2023 року о 13 годині 59 хвилин, керуючи транспортним засобом, не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування. У позові зазначено, що патрульний поліцейський складав постанову про адміністративне правопорушення за відсутності відомостей, що позивач керував транспортним засобом та зазначено, що при зупинці співробітниками УПП транспортного засобу позивача, останній надав вищевказані документи на вимогу. Зазначені документи були в наявності у позивача. Отже, позивач стверджує, що за відсутності належних доказів вчинення позивачем правопорушення, можливо дійти висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Окрім цього, у позові вказано, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Виходячи з вищенаведеного, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАР № 6355459 від 01 січня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 , яким накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. та просить стягнути солідарно з відповідачів на корить позивача судовий збір.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 лютого 2023 року вищевказаний адміністративний позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін (а.с.29).
13 березня 2023 року від представника Департаменту патрульної поліції Назаренка М.М., який діє на підставі довіреності № 138/41/3/01-2023 від 03.01.2023 року (а.с.42), до канцелярії суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача вказує, що вимоги позивача є безпідставними, так як під час несення служби, на службовий планшетний пристрій надійшов виклик про порушення ПДР. Прибувши за адресою виклику, було виявлено водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, при зміні напрямку руху здійснив наїзд на перешкоду, чим порушив п.10.1 ПДР. У подальшому, в ході перевірки документів, водій, на вимогу працівника поліції не пред`явив усі документи, які зазначені у п. 2.1. ПДР, оскільки керував транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив правила дорожнього руху України. Також представник відповідача окремо вказує, що того дня, під час спілкування з ОСОБА_1 , у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Водій від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5. Правил дорожнього руху України (а.с.40-41). Окрім цього, на підтвердження обставин, які зазначені у відзиві, представником відповідача долучено диск DVD-R з відеозаписом правопорушення (а.с.43).
07 березня 2023 року від представника позивача адвоката Рогозіна О.В., до канцелярії суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме копії постанови Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 27 лютого 2023 року по справі № 336/495/23 (а.с.53-58).
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача Рогозін О.В. у судове засідання не з`явилися, надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повному обсязі (а.с.50-52).
Представник відповідача Управління патрульної поліції в Запорізькій області у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, шляхом направлення на офіційну адресу: ухвали Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 24 березня 2023 року та судової повістки, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.38). Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідач суду не надав, відзиву на позов, заперечень проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог суду не представлено.
Враховуючи неявку сторін у судове засідання та обмежені строки розгляду справи, передбачені ч. 1 ст. 286 КУпАП, у відповідності до ст. 205 КАС України, справу розглянуто за відсутності учасників справи на підставі наявних у ній доказів.
Згідно вимог частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6355459, складеної інспектором старшим лейтенантом поліції 1 батальйону 2 роти УПП в Запорізькій області Євстафєвим Віталієм Валерійовичем, 01 січня 2023 року о 16 годині 19 хвилин у місті Запоріжжі по вулиці Полякова, 3, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 3281, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії чим порушив п.2.1. ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6355459 від 01.01.2023 року, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.7).
У судовому засіданні 18 травня 2023 року судом було досліджено і диск DVD-R з відеозаписом правопорушення, який був долучений представником Департаменту патрульної поліції Назаренко М.М. до відзиву на адміністративний позов. Дослідивши відеозапис, судом було встановлено, що на даному відеозаписі не було зафіксовано керування транспортним засобом BMW 3281, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивачем ОСОБА_1 .
Окрім того, відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 27 лютого 2023 року по справі № 336/495/23, яка набрала законної сили від 10.03.2023 року, вбачається, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення. А саме, зі змісту даної постанови вбачається, що у протоколі про адміністративне правопорушення серія ААБ N 266998 від 01.01.2023 року, складеного відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, свідків скоєння правопорушення не зазначено; додано відеофіксацію правопорушення, що містить запис відмови від проходження вказаною особою процедури огляду на стан сп`яніння, проте не містить фіксацію безпосереднього керування ОСОБА_1 транспортним засобом, (на відео зафіксовано як до нерухомого автомобілю підходять працівники поліції з хлопцем, який розповідає про події. Сідають в службовий автомобіль та їдуть, в подальшому зустрічають чоловіка, якого відвозять до припаркованого автомобілю, встановлюють його особу та пропонують пройти огляд на стан сп`яніння, чоловік повідомляє, що він не керував транспортним засобом, проте поліцейський вказує, що він не встановлюю дану обставину керував чи не керував, та знов пропонує пройти огляд. Чоловік відмовився, вказав, що він не керував транспортним засобом, а тому не буде проходити огляд. Чоловік просив надати поліцейських докази керування транспортним засобом, останні посилались на якесь відео. В подальшому складаються документи. Запис розпочинається о 14-13 год. 01.01.2023 року. На відеозаписі не зафіксовано хто саме був за кермом на момент його зупинки, момент зупинки також не зафіксований. На відеозаписі ОСОБА_1 , заперечував факт керування транспортним засобом (а.с.53-58, 60-63).
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
Пунктом 2.1 (ґ) ПДР України та статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.
Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП настає в разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).
Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема, ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Положення ст. 280 КУпАП закріплюють обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами п.1) ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судом встановлено, що позивачем заперечується факт порушення ним Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, а відповідачі доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху не надали.
А отже, наявна у справі постанова, не дає підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Враховуючи вищезазначене, у даному випадку наявні підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, за відсутності належних доказів вчинення позивачем правопорушення, можливо дійти висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.
Вимогами п. 3) ч. 3 статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Окрім цього, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Однак, судом встановлено, що у матеріалах справи відсутній будь-який належний та допустимий доказ, який би підтвердив факт порушення позивачем пункту 2.1 Правил дорожнього руху, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є недоведеним.
Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі № 463/1352/16-а.
Враховуючи сукупність викладених обставин та недоведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 126 КУпАП, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 із скасуванням оскаржуваної постанови серії ЕАР № 6355459 від 01.01.2023 року та закриттям провадження у справі на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, у відповідності до п. 3) ч. 3 ст. 286 КАС України.
Згідно з положеннями статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Щодо вирішення питання з приводу належного відповідача та стягнення судового збору, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КАС України учасниками справи є сторони, треті особи.
Частиною 1 ст. 46 КАС України передбачено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач, а з огляду на ч. 4 цієї статті відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначаються ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, а також на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.
В силу п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
В силу частин 1, 2 статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Таким чином, за приписами ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема ч. 1 ст. 126 КУпАП покладено на органи Національної поліції.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.
Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Приписами ч. 3 ст. 288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП інспектори відповідного органу поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.
З огляду на викладене, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції є структурним підрозділом Національної поліції України, який не є юридичною особою, отже, не може виступати відповідачем у справі за даним адміністративним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Згідно з ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Верховний Суд у постановах від 16.04.2020 у справі № 280/2826/19, від 11.06.2020 у справі № 591/1877/16-а дійшов висновку, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
При цьому, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
Окрім того, Верховний Суд вказав, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача та, водночас, зазначив, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним.
Клопотань про заміну неналежного відповідача по справі до суду не надходило, тому суд вважає за необхідне в частині позовних вимог до Управління патрульної поліції в Запорізькій області відмовити.
На підставі вказаного, суд вважає необхідним стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору за даним позовом у сумі 536 грн. 80 коп. (а.с.15).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 126, 247, 251, 283, 284, 287, 293 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 132, 139, 241-246, 250, 255, 257, 262, 286, 293, 295 КАС України,
Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6355459 від 01 січня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, складену інспектором патрульної поліції роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Євстафєвим Віталієм Валерійовичем, та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, закрити на підставі п.1) ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Яцун