Справа № 761/6373/22
Суддя: Сіромашенко Н. В.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/6373/22
Провадження № 2-а/761/240/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Сіромашенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 4 БУПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Рудченко Ігоря Миколайовича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 4 БУПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Рудченко Ігоря Миколайовича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАА № 498720. Позивач просив поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 498720; визнати дії Інспектора взводу №1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Рудченка Ігоря Миколайовича щодо оформлення ним постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 498720 незаконними та протиправними; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 498720 ; стягнути з Інспектора взводу №1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Рудченка Ігоря Миколайовича на користь позивача моральну шкоду в сумі 5 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що правила дорожнього руху він не порушував, причина зупинки його транспортного засобу не оголошувалася, вимоги інспектора щодо пред`явлення документів є неправомірними. Незаконними та протиправними діями працівників поліції позивачу завдано немайнових втрат, що полягають у спричиненні моральних та фізичних страждань, які призвели до певних негативних змін у його житті. Вказує, що після даного випадку неодноразово проходив амбулаторне лікування у зв`язку із загостренням хвороб.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 4 БУПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Рудченко Ігоря Миколайовича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме: сплатити судовий збір, надати суду обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, відповідні докази та копію оспорюваної постанови належної якості.

28.11.2022 до суду надійшло клопотання позивача про витребування в Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України належним чином завірену копію оскаржуваної постанови серії БАА № 498720.

28.12.2022 позивачем подано заяву про долучення до матеріалів справи документів та клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. від 24 січня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Витребувано в Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України належним чином завірену копію оскаржуваної постанови серії БАА № 498720 про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року прийнято до розгляду та призначено справу до в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Витребувано в Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України належним чином завірену копію оскаржуваної постанови серії БАА № 498720 про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У встановленому законом порядку учасники справи були сповіщені судом про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, копія ухвали суду про відкриття провадження надсилалась сторонам, а відповідачу разом з копією позовної заяви з додатками.

07.07.2023 до суду на електронну пошту суду надійшла заява представника Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про направлення копії матеріалів справи для ознайомлення на електронну пошту.

28.07.2023 до суду на електронну пошту суду та 13.09.2023 засобами поштового зв`язку надійшли заяви представника Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про направлення копії позовної заяви з додатками. Представник просив надати час для подачі відзиву.

26.09.2023 від представника відповідача, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позов вважає безпідставним та необгрунтованим.

Зазначає, що 29 листопада 2021 року о 21 год. 52 хв. в м. Лубни по вул. Л.Толстого, 31, Полтавської області, автомобіль Chery Tiggo державний номерний знак НОМЕР_1 рухався з порушеннями координації руху автотранспорту, що давало працівникам поліції підстави зупинити даний ТЗ для перевірки можливого нетверезого стану водія. Після зупинки автомобіля Chery Tiggo д.н.з. НОМЕР_1 працівники поліції попросили водія пред`явити свої документи водія, на що отримали відмову. Водій відповів, що не знає де вони, не пред`явивши а ні посвідчення водія, а ні свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Відтак, в результаті, відносно позивача було винесено постанову серії БАА №498720 від 29.11.2021 та накладено стягнення в розмірі 425 грн, відповідно до санкції ч.1 ст.126 КУпАП. Крім цього, 29.11.2021 відносно позивача було складено адмінпротокол за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП. Враховуючи, що з моменту винесення постанови до моменту отримання інформації про оскарження постанови минуло більше 30 днів, тому відповідач не має можливості надати відеоматеріал, оскільки минув строк зберігання.

Відповідач вважає, що позивачем безпідставно пропущено строк на оскарженння постанови. Не підтверджено фактів заподіяння йому моральної шкоди, не зазначено з яких міркувань він виходив визначаючи розмір заподіяної шкоди. На думку відповідача, наявність факту складених відносно позивача адмінматеріалів не завдало моральної втрати позивачу та не могло призвести до порушення його нормальних життєвих зв`язків. Вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяних йому страждань внаслідок фізичного чи психічного впливу та причинний зв`язок між шкодою та діями працівників поліції. Відтак, вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволенню.

12.10.2023 до суду засобами поштового зв`язку надійшла відповідь позивача на відзив Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України. Відповідач зазначає, що відзив не може бути прийнятий до розгляду, так як не відповідає вимога ст. 162 КАС України, тому що у ньому: не зазначено повне найменування відповідача; не вказано ідентифікаційний код юридичної особи; не надано докази, які підтверджують обставини, на яких грунтуютьтся заперечення відповідача. Вказує, що зупинка автомобіля була незаконною, оскільки відсутні підстави визначені Законом України «Про національну поліцію», внаслідок чого вимоги поліцейських були безпідставними і протиправними. Зазначає, що до матеріалів позовної заяви долучено докази, що підвтерджують поважні причини пропуску строку на оскарження та завдання позивачу моральної шкоди.

27.10.2023 від представника відповідача, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України до суду подано заперечення на відповідь на відзив. Зазначає, що УПП в Полтавській області не є юридичною особою і не має коду ЄДРПОУ. Додані позивачем до відповіді докази не стосуються даної справи. Зупинку транспортного засобу здійснено відповідно до п.п.2, 3 п.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Зауважує, що позивачем, в порушення вимог ст. 79 КАС України не надано відповідачу всіх доказів по справі, які долучені до відповіді.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Судом встановлено, що позивач просить скасувати постанову Інспектора взводу №1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Рудченка Ігоря Миколайовича серії БАА № 498720 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом без відповідних документів на право керування таким транспортним засобом.

Так, ч.1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: за адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126, - уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, згіно пунктом 2.4. (а) ПДР передбачено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно п 1.1 ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Стаття 16 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судом встановлено, що позивач обґрунтовано не погоджувався з адміністративним порушенням та адміністративним стягненням та наполягав на тому, що він не порушував правила дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, якапідтверджена належними доказами.

На підставі викладеного, порушення ПДР, за що передбачена відповідальність КУпАП, має підтверджуватися відповідними доказами, перелік яких наведений у ст. 251 КУпАП, який не є вичерпний.

Відповідно до п. 2 розділу ІV Інструкції № 1395 постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Згідно з статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На користь висновку щодо необхідності доведення факту вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відео або фотозйомкою свідчить і зміст ст. 283 КУпАП, відповідно до якої постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити в т.ч. відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Відповідно до п. 2 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395) зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст. 283 КУпАП.

Так, 26.04.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

З огляду на вище викладене, з урахуванням правової позиції суду вищої інстанції, в оскаржуваній постанові відсутня інформація про будь-яку фіксацію правопорушення позивача, який би підтверджував вину позивача.

На вимогу суду щодо витребування в Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України належним чином завірену копію оскаржуваної постанови серії БАА № 498720 про накладення адміністративного стягнення відповідачем постанови не надано.

Будь-яких доказів вчинення адіміністративного правопорушення до відзиву на позовну заяву не долучено.

Посилання відповідача на закінчення строку зберігання відеоматеріалів не свідчить про обгрунтованість та законність винесення оскаржуваної постанови.

При цьому, слід зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Таким чином, з наявних матеріалів справи судом не встановлено, що у діях, які кваліфіковані відповідачем за ч. 1 ст.126 КУпАП є склад правопорушення, будь-яких заперечень та доказів, які могли б спростовувати твердження позивача, що наведені у позові про скасування постанови про адміністративне правопорушення відповідачем не надано.

При цьому, відзив не містить спростувань зазначених позивачем обставин та наданих суду доказів на підтвердження вказаних обставин.

За ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно-правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

За правилами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Поряд із цим, згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи та надані сторонами докази, оскільки, в межах спірних правовідносин відсутні належні докази, які підтверджують факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП що, в свою чергу, свідчить про необґрунтованість винесення відповідачем оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування постанови є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом скасування такої постанови та закриття провадження у справі.

Стсовоно вимог позивача в частині визнання дій інспектора поліції незаконними та протиправними, стягнення внаслідок цього моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Стосовно поняття "охоронюваний законом інтерес" в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб саме у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням владно-управлінських дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Виходячи з викладеного саме скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідалоьності як рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до відповідальності, що відповідає завданням адміністративного судочинства.

В постанові Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020 р. суд дійшов висновку, що належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адмінстягнення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 р. у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України місцевий загальний суд, як адміністративний суд може лише скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, а тому позовні вимоги про визнання неправомірними дії інспектора поліції та стягнення з нього моральної шкоди задоволенню не підлягають.

При цьому суд приймає до уваги доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку для звернення до суду з позовом та вважає, що даний процесуальний строк пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 245, 246, 250, 251, 271, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови інспектора взводу №1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Рудченка Ігоря Миколайовича серії БАА № 498720 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 4 БУПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Рудченко Ігоря Миколайовича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову Інспектора взводу №1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Рудченка Ігоря Миколайовича серії БАА № 498720 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням положень частини 4 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя: Н.В. Сіромашенко