Справа № 420/24705/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/24705/23

Перша інстанція: суддя Василяка Д.К.

ухвала суду першої інстанції

прийнята 02.10.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного виконавця Пхіденко Олександра Сергійовича про визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державного виконавця Пхіденко Олександра Сергійовича, в якому просив:

- Визнати бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжреґіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ПХІДЕНКО О.С. у виконанні судового рішення за виконавчим листом №420/14647/20, виданого 09.03.2021 року Одеським окружним адміністративним судом;

- Зобов`язання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ПХІДЕНКО О.С. вжити необхідних заходів з утримання на користь ОСОБА_2 від Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради одноразової виплати до 5 травня за 2020 рік у сумі 6 800 (шість тисяч вісімсот) грн. 00 копійок.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2023р. адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху, надано позивачу для усунення недоліків позовної заяви 10-денний строк з дня отримання копії ухвали, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням причин поважності пропуску строку звернення до суду, оскільки суд першої інстанції вважав, що даний позов ОСОБА_1 подано з пропуском встановленого ч.2 ст. 287 КАС України строку.

27.09.2023 року (вх.№ЕС/11076/23) від позивача до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої позивач вказав, що 12 березня 2020 року в Україні було запроваджено карантин у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, який офіційно було скасовано 01 липня 2023 року. Зазначені карантинні заходи обмежували діяльність різного роду організацій та установ, їх відвідування, що мало істотний вплив на звернення до суду у визначені строки.

Також позивач вказував, що у зв`язку із дією воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року який введено Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, а в подальшому було продовжено відповідними Указами Президента України, останній з яких Указ Президента України №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, тобто до 16 листопада 2023 року, виконання службових обов`язків всіх військовослужбовців напряму пов`язано із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Так як позивач є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України з 2002 року і з початку повномасштабного вторгнення активно приймає участь у захисті України, виконуючи службові обов`язки визначені за посадою, позивач мав обмеження в часових показниках щодо подання вчасно позовної заяви у справі №420/24705/23.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2023р. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду було відмовлено. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного виконавця Пхіденко Олександра Сергійовича про визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачеві без розгляду, а також роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивачем подано на зазначену вище ухвалу апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, що призвело до прийняття необґрунтованої ухвали, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 02.10.2023р. про відмову у поновленні строку звернення до суду та повернення адміністративного позову без розгляду, а також просить задовольнити його позовні вимоги згідно прохальної частини позову.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги вказує, що процесуальні строки звернення до суду з цим позовом ним пропущені не були з огляду на два важливих в масштабах держави обмежень карантину, пов`язаного з COVID-19 та воєнного стану, у розрізі того, що позивач у справі був і є військовослужбовцем, у розрізі відсутності ієрархії щодо звернень в даних питаннях до відповідних посадових осіб виконавчої служби, чи одразу безпосередньо до суду, а також у розрізі того, що про факт бездіяльності відповідача позивач дійсно дізнався 10.09.2023 року, адже жодним документом не визначено коли і як саме стягувач повинен контролювати хід виконавчого провадження, та якраз таки 10.09.2023 року в позивача знайшлась можливість щоб з`ясувати стан справ, та було виявлено відсутність вчинення належних дій з боку виконавця, направлених на виконання судового рішення. Також, апелянт зауважує, що спірним у даній справі є саме бездіяльність відповідача, яка триває, відтак суд першої інстанції не дослідивши належним чином позовні вимоги позивача, прийняв ухвалу, яка є необґрунтованою та перешкоджає доступу до суду.

На підставі ст.311, ст.312 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Сторонами у справі не висловлено заперечень з приводу розгляду справи апеляційним судом в порядку письмового провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення (в даному випадку ухвали) в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 в позовній заяві вказував, що 03.11.2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чуб К.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67337250 від 03.11.2021 на підставі виконавчого листа №420/14647/20 виданого 09.03.2021 року Одеським окружним адміністративним судом. Позивач також зазначав, що 13.12.2021 року, 16.12.2021р та 14.05.2022 року він звертався (електронною поштою) до начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявами про вжиття заходів щодо виконання утримання належних йому коштів одноразової виплати до 5 травня за 2020 та 2021 рр. Однак на жодне зі вказаних вище звернень відповіді не отримав. В подальшому, 15.07.2022 позивач звернувся з відповідним листом до начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на якого отримав відповідь від 01.08.2022 р., в якій позивача було повідомлено про те, що 18.07.2022 за вих.№7628 поштою та 27.07.2022 на електронну адресу до Управління соціального захисту населення і Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради направлено вимогу, якою зобов`язано надати на адресу відділу інформацію стосовно виконання вимог виконавчого документа. Також, позивача було повідомлено, що у разі встановлення невиконання судового рішення, до боржника будуть застосовані заходи, визначені ст.23 ЗУ Про виконавче провадження, та було зазначено, що на той час, старший державний виконавець ЧУБ К.О. звільнена з відділу, а виконавче провадження перебуває на виконанні у старшого державного виконавця Пхіденко О.С. В подальшому, 11.09.2023 позивач вирішив дізнатись про стан щодо виконання виконавчого провадження №67337250 від 03.11.2021 та виявив, що вже більше ніж один рік державним виконавцем по указаному виконавчому провадженні абсолютно нічого не зроблено, що і зумовило звернення ОСОБА_1 з цим позовом за захистом своїх прав до суду.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений п.1 ч.2 ст. 287 КАС України строк звернення до суду з цим позовом, при цьому не довів достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для звернення до суду протягом встановленого законом строку їх оскарження, у зв`язку із чим вважав, що недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху позивачем не усунуті. Пославшись на ч.ч. 1, 2 ст. 123 та ч.4 ст.169 КАС України суд першої інстанції вважав наявними підстави для повернення позовної заяви ОСОБА_1 позивачеві без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його передчасним та необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Правовими положеннями ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, то суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, вирішальним у визначенні строків звернення до адміністративного суду є встановлення фактів, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Як видно з тексту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції фактично не встановив час, з якого розпочався облік перебігу строку звернення до суду у даному спірному випадку.

У своїй ухвалі від 02.10.2023р. Одеський окружний адміністративний суд лише вказав, що позовна заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що державний виконавець більше року не вчиняє жодних виконавчих дій, що при цьому позивач звертався до відповідача ще 13.12.2021р. із заявою про вжиття заходів щодо виконання виконавчого листа від 03.11.2021 року №420/14647/20, в той же час з даною позовною заявою позивач звернувся 23.03.2023, тобто з порушенням строку, визначеного п.1 ч.2 ст.287 КАС України.

Між тим, на переконання колегії апеляційного суду, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що згідно позовної заяви, позивач ОСОБА_1 , оскаржує саме бездіяльність відповідача у виконанні судового рішення за виконавчим листом №420/11647/20, виданим 09.03.2021 Одеським окружним адміністративним судом (виконавче провадження №67337250).

Судова колегія погоджується з доводами апелянта, що в даному спірному випадку, йдеться про триваюче порушення і на дату звернення позивача до суду не припинили існувати підстави для такого звернення, про що позивач дізнався 10.09.2023р. перевіривши стан виконавчого провадження №67337250 від 03.11.2021 та виявивши, що окрім постанов від 03.11.2012 (скриншот особистого кабінету з автоматизованої системи виконавчого провадження в додатку до позову) та інших документів, крайній з яких «запит ДФС про наявні рахунки у боржників юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців» датований 18.07.2022р. (скриншот особистого кабінету з автоматизованої системи виконавчого провадження в додатку до позову), старшим державним виконавцем абсолютно нічого більше ніж рік не зроблено.

Відтак, у суду першої інстанції на переконання судової колегії не було правових підстав для залишення на цій підставі позову ОСОБА_1 без руху та в подальшому повернення без розгляду через нібито не усунення недоліків, які виразились у недоведення поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Жодні посилання скаржника на карантинні обмеження чи введення воєнного стану не мають принципового значення для вирішення спірного питання, яке поставлено перед апеляційним судом, та суд першої інстанції помилково вдався до оцінки цих обставин у даному спірному випадку, з огляду на те, що позивачем не пропущено строк звернення до Одеського окружного адміністративного суду з позовними вимогами, заявленими у цьому позові.

За вказаного, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про порушення позивачем встановлених КАС України строків звернення до суду з даним позовом.

Отже в даному випадку судом першої інстанції постановлено необґрунтовану ухвалу яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно позиції Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Суд апеляційної інстанції також враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) зазначила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи викладене оскільки, суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував та не в повному обсязі дослідив фактичні обставини, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви без розгляду, а тому, оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 02.10.2023р. підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Статтею 320 КАС України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому розгляду справи, суд апеляційної інстанції наділений повноваженням щодо направлення справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду. За вказаного, позовні вимоги по суті наразі апеляційним судом розглядатись не можуть, оскільки у справі відсутнє рішення суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції від 02.10.2023р. підлягає скасуванню, а справу №420/24705/23 належить направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 241-243, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 378 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року у справі №420/24705/23 скасувати.

Справу №420/24705/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного виконавця Пхіденко Олександра Сергійовича про визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,- направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій А.В. Крусян