Справа № 160/4646/22
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 160/4646/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., секретар судового засідання Рівна В.В., з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Борисенко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 року в адміністративній справі №160/4646/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати противоправним скасувати наказ Головного управління в Дніпропетровській області від 05.03.2022 року №253 о/с «По особовому складу», в частині звільнення з 5 березня 2022 року за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до дисциплінарного статуту Національної поліції України) та з урахуванням Закону України «Про правовий режим воєнного стану» ОСОБА_1 слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління в Дніпропетровській області;

- поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, з 06 березня 2022 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06.03.2022 року по день ухвалення судом рішення у справі, без урахування податків та зборів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 року позовні вимоги задоволено, а саме суд:

Визнав протиправним та скасував наказ Головного управління в Дніпропетровській області від 05.03.2022 року №253 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з 05 березня 2022 року за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до дисциплінарного статуту Національної поліції України) та з урахуванням Закону України «Про правовий режим воєнного стану» майора поліції ОСОБА_1 слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління в Дніпропетровській області.

Поновив ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 06 березня 2022 року.

Стягнув з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06.03.2022 року по 05.05.2023 року у розмірі 142531,08 гривень (сто сорок дві тисячі п`ятсот тридцять одна гривня 08 копійок), з відрахуванням при його виплаті податків та інших загальнообов`язкових платежів.

Звернув до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та в частині виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Позивач, не погодившись рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення в частині нарахування сум грошових коштів, за період тимчасово вимушеного прогулу, а саме: стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06.03.2022 року по 05.05.2023 року у розмірі 165 922,74 грн., без врахування податків та інших загальнообов`язкових платежів; стягнути різницю в грошовому забезпеченні.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд невірно розрахував розмір суми грошового забезпечення в розмірі 142 531,08 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період тимчасово вимушеного прогулу, оскільки вірна сума 165 922,74 грн. без врахування податків та інших загальнообов`язкових платежів.

Також необхідно стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти, а саме різницю в грошовому забезпеченні, сум індексації, в тому числі розмір посадового окладу та інші виплати, які мали постійний характер, які мали місце на аналогічній посаді - слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за період з 06.03.2022 року по 05.05.2022 року.

Позивач стосовно середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначає, що судом помилково при обчисленні належних позивачу сум не враховано суми індексації.

Суми індексації за січень-лютий 2022 року, які були виплачені позивачу у складі грошового забезпечення, необхідно враховати при обчисленні його середньоденного заробітку, що відповідає приписам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, оскільки в зазначені місяці ці виплати входили до складу грошового забезпечення позивача, були йому нараховані і фактично виплачені.

Відповідно до усталеної практики Верховного суду зазначається, що виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (надалі - Постанова № 988), пунктом 2 якої визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 6 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Враховуючи, що Порядком № 260 не врегульовано порядок визначення середнього заробітку, необхідно застосовувати Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 року №100.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до Довідки №1013 від 28.03.2022 року про суми грошового забезпечення та індексації слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підполковника поліції Козинця Руслана Миколайовича за період з 06.03.2022 року по 05.05.2022 року, складало у січні 2022 року - 9870,00 грн, у лютому 2022 року - 9870,00 грн, сума індексації грошового забезпечення у січні 2022 року склала - 1620,09 грн, у лютому 2022 року - 1620,09 грн.

Отже, грошове забезпечення позивача у січні 2022 року склало 11490,09 грн (9870,00 грн. + 1620,09 грн.) та у лютому 2022 року - 11490,09 грн (9870,00 грн. + 1620,09 грн.) Відповідно середньоденна заробітна плата складає: (11490,09 грн+11490,09 грн):59 календарних дні за два місяці = 389,49 грн.

Оскільки спір розглядався більше одного року не з вини позивача, кількість днів вимушеного прогулу станом на дату винесення рішення становить 426 календарних днів.

Отже, грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу з 06.03.2022 року по 05.05.2022 року склало 165922,71 грн. (389,49 грн х 426).

Окрім цього, суд не прийняв до уваги, що грошове забезпечення, індексація, в тому числі посадовий оклад та інші виплати, які мали постійний характер, слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_1 , за період з 06.03.2022 року по 05.05.2022 року, змінювались в сторону зростання суми грошового забезпечення, а тому вони неправомірно не враховані судом першої інстанції при нарахуванні суми грошових коштів при нарахуванні виплати слідчому ОСОБА_1 за тимчасово вимушений прогул.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволені позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що підставою видання наказу ГУНП від 05.03.2022 року №253 о/с є наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №1795к від 25.10.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого ВРТОЗ СУ ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1 ».

Підставою накладення дисциплінарного стягнення, стали матеріали службового розслідування, яким встановлено, що 22.08.2021 року до ГУНП надійшла інформація про те, що цієї ж доби приблизно 12.05 слідчий відділу розслідувань особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП підполковник поліції

ОСОБА_1 , перебуваючи у складі додаткової слідчо - оперативної групи ГУНП, з вогнепальною зброєю, у цивільному одязі, у приміщенні магазина питної води, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Петра Калнишевського, ЗО, поводив себе зухвало, вживав спиртні напої та чіплявся до відвідувачів магазину.

Отже, на основі аналізу отриманих у ході службового розслідування матеріалів та відомостей, враховуючи характер вчинених поліцейським слідчим відділу розслідувань особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП підполковником поліції Козинцем Р.М., обставини, за яких вони були вчинені, особу порушника, ступеня його вини, попередньої поведінки поліцейського і його ставлення до служби, а також обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, дисциплінарна комісія ГУНП дійшла висновку про те, що зокрема слідчим відділу розслідувань особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП підполковником поліції Козинцем Р.М. порушено вимоги п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 4 та п. 15 розділу XIII Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 27.04.2020 року № 357, тобто вчинено дисциплінарний проступок, що виразився у запізненні на інструктаж, перебуванні у черговому наряді в цивільному одязі та залишенні місця несення служби, під час добового чергування, без дозволу оперативного чергового ГУНП.

Також, позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів перебування на у стані тимчасової непрацездатності з 05.03.2022 року по 18.03.2022 року, а саме належно оформленого листа непрацездатності, у зв`язку з чим у суду були відсутні правові підстави для скасування наказу Головного управління в Дніпропетровській області від 05.03.2022 року №253 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Пунктом 1 Наказу від 25.10.2021 року №1795к Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1 вирішено: за порушення службової дисципліни, недотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», п. 4 та п. 15 розділу ХІІІ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 27.04.2020 року № 357, що виразилося у запізненні на інструктаж, перебуванні у черговому наряді в цивільному одязі та залишенні місця несення служби, під час добового чергування, без дозволу оперативного чергового застосувати до слідчого управління ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.

Пунктом 2 цього ж наказу вирішено допустити до виконання службових обов`язків підполковника поліції ОСОБА_1 за посадою слідчого відділу розслідувань особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП.

Наказом відповідача від 05.03.2022 року №253 о/с по особовому складу звільнено за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) та з урахуванням Закону України «Про правовий режим воєнного стану»: майора поліції ОСОБА_1 (004764) слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління, з 5 березня 2022 року. Підстава: наказ ГУНП від 25 жовтня 2021 року №1795 к.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду 21 березня 2023 року по справі №160/3492/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року та прийнято нову постанову, якою задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №1795к від 25.10.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого ВРТОЗ СУ ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1 ».

Позивач вважає, що наказ відповідача від 05.03.2022 року №253 о/с по особовому складу в частині звільнення є протиправним, в зв`язку з чим звернувся з цією позовною заявою до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для видання спірного наказу, став наказ від 25.10.2021 року №1795-к, який був скасований постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.03.2023 року по справі № 160/3492/22. Також суд зазначив, що позивача було звільнено в період тимчасової непрацездатності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України Про Національну поліцію від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VІІІ).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №580-VІІІ поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону №580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За змістом частини 1 статті 59 Закону №580-VІІІ служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У силу положень частини 1 статті 64 Закону №580-VІІІ особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність Українському народові.

Аналіз тексту Присяги поліцейського є підставою для висновку, що в основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 19 Закону №580-VІІІ У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За нормами пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України від 15.03.2018 року за № 2337-VIIІ.

Положеннями ст. 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

З аналізу вищевказаних положень Дисциплінарного статуту слідує, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Частиною 1-3 статті 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України встановлено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч. 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Так, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з ч. 1, ч. 15 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 11 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Згідно з ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення.

У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.

Суд зазначає, що аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України свідчить, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

За статтею 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

За положенням ч. 2, 3 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Національної поліції України наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення.

Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень.

Отже, дисциплінарне стягнення застосовується шляхом видання дисциплінарного наказу, при цьому, реалізація дисциплінарного стягнення у виді звільнення виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Адміністративний суд у силу вимог статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів кримінального провадження, у тому числі дій слідчого чи прокурора в межах проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа. стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Як наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 13.08.2019 року у справі № 910/11164/16 преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Тобто, учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи.

Матеріали справи свідчать, що саме наказом від 25.10.2021 року №1795к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1 » до позивача застосовано дисциплінарне стягнення.

Спірним наказом від 05.03.2022 року №253 о/с по особовому складу, яким позивача звільнено, реалізовано дисциплінарне стягнення яке застосовано наказом від 25.10.2021 року №1795к, про що зазначено у самому наказі, а саме у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як убачається з матеріалів справи, постановою Третього апеляційного адміністративного суду 21 березня 2023 року по справі №160/3492/22 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №1795к від 25.10.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого ВРТОЗ СУ ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1 ».

Отже, на даний час наказ яким позивача застосовано дисциплінарне стягнення та який став підставою для прийняття спірного наказу скасований.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, скасування правової підстави для прийняття індивідуального правового акту є самодостатньою та обов`язковою підставою для скасування цього правового акту як такого, оскільки в силу принципу верховенства права не може існувати без будь-якої правової підстави правовий акт, який обмежує права і свободи особи.

Також, за положенням ч.4 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Системний аналіз положень статті 21, 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України свідчить, що перебування особи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення проте встановлює заборону в частині прийняття наказу по особовому складу спрямованого на виконання (реалізацію) наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Згідно медичного висновку від 07.03.2022 року №48МН-34ЕЗ-5Х4Р-4Н2Е позивач перебував у стані тимчасової непрацездатності з 05.03.2022 року по 18.03.2022 року, що також підтверджується довідкою лікаря ОСОБА_2 .

Отже, позивача було звільнено в період тимчасової непрацездатності.

Суд не приймає посилання скаржника на те, що позивачем не було надано до суду належно оформленого листа непрацездатності, оскільки відповідачем не спростована наведена у вказаних документах інформація щодо перебування позивача у стані тимчасової непрацездатності.

На підставі викладеного суд погоджується з висновком суду першої інстанції що спірний наказ підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позивач поновленню на посаді слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 06 березня 2022 року (перший робочий день після звільнення позивача).

Щодо посилання позивач на помилкове не врахування судом під час розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу сум індексації, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний суд у справі № 501/2316/15-ц від 26.08.2020 року зробив наступні правові висновки:

вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника

стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчислюється, починаючи з дня звільнення особи і закінчується днем її поновлення на роботі

якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100

премії є одноразовими, а тому не підлягають врахуванню під час обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

При цьому, Верховний Суд у постанові 28 квітня 2022 року у справі № 806/1914/17 зазначив, що про протиправність застосування судами до спірних правовідносин Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» з огляду на те, що на момент звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ норми спеціального нормативно-правового акта, Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, який затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260, набрали законної сили.

Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 14.01.2014 року у справі № 21-395а13, сформулював правову позицію, згідно якої суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за встановленими законодавством правилами.

Верховний Суд підтримує цю позицію, зокрема, у постановах від 14.03.2018 року у справі № 822/1832/16, від 24.10.2018 року у справі № 820/5932/16, від 19.06.2019 року у справі № 2-а-1648/00(2-а/215/15/16), від 01.09.2019 року у справі № 820/1446/17 та ін., та звертає увагу, що при визначенні розміру такого заробітку суд повинен навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача.

Виплата грошового забезпечення поліцейських врегульована Постановою №988.

Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку №260 встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Відтак, за змістом п.9 розділу І Порядку № 260 при розрахунку середньоденного забезпечення позивача використовуються календарні, а не робочі дні.

Ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за встановленими законодавством правилами.

При визначенні розміру такого заробітку суд повинен навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 07.07.2022 року по справі №640/10536/19.

Відповідно до довідки від 27.04.2023 року №1927 грошове забезпечення позивача у січні та лютому як двох останніх місяцях, що передували звільненню, було однаковим та складало 9870 грн щомісячно, а саме: посадовий оклад 2500,00 грн, оклад за спецзвання 2200,00 грн, надбавка за стаж служби в поліції 2350,00 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби 2820,00 грн.

Середньоденне грошове забезпечення позивача за січень-лютий 2022 року становить 9870,00+9870,00/59 днів = 334,58 грн. (без відрахувань податків та зборів).

З сум нарахованого грошового забезпечення поліцейських утримується військовий збір 1,5% та податок на доходи фізичних осіб (18%), який відповідно до постанови КМУ від 15.01.2004 року №44 підлягає повній компенсації.

Середньомісячне грошове забезпечення позивача після утримання податку на доходи фізичних осіб, нарахування компенсації податку та утримання військового збору 1,5% складає 9721,95 грн. (з розрахунку: 9870,00 1776,60 грн (16% податок на доходи фізичних осіб) + 7760,60 грн (компенсація податку на доходи фізичних осіб) 148,05 грн (1,5% військовий збір).

Середньоденне грошове забезпечення позивача після утримання податку на доходи фізичних осіб, нарахування компенсації податку та утримання військового збору 1,5% складає 329,56 грн (з розрахунку: 334,58 грн 60,22 грн (18% податок на доходи фізичних осіб) + 60,22 грн (компенсація податку на доходи фізичних осіб) 5,2 грн (1,5% військовий збір).

Наказом від 05.03.2022 року №253 о/с позивача звільнено з 05 березня 2023 року. Таким чином, період вимушеного прогулу становить з 06.03.2022 р. (перший робочий день після звільнення позивача) по 05.05.2023 року (дата прийняття судового рішення), що складає 426 дні, з яких у 2022 році: березень 26 днів, квітень 30 днів, травень 31 день, червень 30 днів, липень 31 день, серпень 31 день, вересень 30 днів, жовтень 31 день, листопад 30 днів, грудень 31 день; у 2023 році: січень 31 день, лютий 28 днів, березень 31 день, квітень 30 днів, травень 5 днів.

Відповідно, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчислена згідно з Порядком №260, складає 142531,08 грн. без утриманням податків та інших обов`язкових платежів (з розрахунку 334,58 грн *426 дні).

Перевіривши здійснений судами попередніх інстанцій розрахунок належного до виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів установила, що такий розрахунок здійснений правильно.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Ураховуючи наведене, доводи скаржника про те, що суди безпідставно відмовили йому в задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку з обчисленням індексації є необґрунтованими.

Подібна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року справа №826/10460/16

Також, суд враховує, що рішення суду першої інстанції не оскаржується відповідачем в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскарженого судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 року в адміністративній справі №160/4646/22 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 року в адміністративній справі №160/4646/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 01 листопада 2023 року, в повному обсязі постанова складена 28 грудня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко