Справа № 200/5903/20-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року Справа№200/5903/20-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

за участю

секретаря судового засідання Соколової С.С.,

позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції в приміщенні Володарського районного суду Донецької області),

представника відповідачів 1 і 3 Лушер Н.М.,

розглянув в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 02 квітня 2020 року № 101, про визнання протиправним і скасування наказу прокурора Донецької області від 04 травня 2020 року № 393-к, про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

24 червня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до прокуратури Донецької області (далі - відповідач 1), Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 2), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 3), в якому позивач просив:

1. визнати протиправним і скасувати рішення Другої кадрової комісії від 02 квітня 2020 року № 101 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ;

2. визнати протиправним і скасувати наказ прокурора Донецької області від 04 травня 2020 року № 393-к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури з міжнародно-правових доручень прокуратури Донецької області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»;

3. поновити ОСОБА_1 в прокуратурі Донецької області на посаді прокурора прокуратури з міжнародно-правових доручень прокуратури Донецької області з 05 травня 2020 року або на рівнозначній посаді обласній прокуратурі та в органах прокуратури України;

4. стягнути з прокуратури Донецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 05 травня 2020 року по дату винесення судового рішення, перерахувавши його на картковий рахунок № НОМЕР_1 , установа банку: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», МФО 14360570, код отримувача НОМЕР_3, отримувач ОСОБА_1 .

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

30 червня 2020 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку загального позовного провадження; розпочав підготовче провадження та призначив підготовче засідання; відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та, керуючись принципом офіційного з`ясування обставин, витребував у відповідачів 2 і 3 додаткові докази з ініціативи суду.

28 серпня 2020 року суд постановив ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів з дня закінчення шістдесятиденного строку, визначеного ч. 4 ст. 173 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

28 серпня 2020 року суд постановив ухвалу, якою витребував у відповідачів 1, 2 і 3 додаткові докази.

12 жовтня 2020 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Згідно з наказом Генерального прокурора від 03 вересня 2020 року № 410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» перейменована без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа «Прокуратура Донецької області» у «Донецька обласна прокуратура».

Отже, відбулася зміна найменування відповідача 1 - прокуратури Донецької області на Донецьку обласну прокуратуру, без її реорганізації чи ліквідації, а тому визначені ст. 52 КАС підстави для допуску процесуального правонаступництва відсутні.

16 лютого 2021 року суд постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання позивача та витребував у відповідача 1 додаткові докази.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу (COVID-19)» (далі - постанова КМУ № 211) з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України установлений карантин.

Постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 04 травня 2020 року № 343 дію карантину продовжено до 24 квітня 2020 року, до 11 травня 2020 року та до 22 травня 2020 року відповідно.

20 травня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» (далі - постанова КМУ № 392), якою установив з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою КМУ № 211.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500 дію карантину продовжено до 31 липня 2020 року.

22 липня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - постанова КМУ № 641) установлений з 01 серпня до 31 серпня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами КМУ № 211 та № 392.

Постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 11 листопада 2020 року № 1100 дію карантину продовжено до 31 жовтня 2020 року та до 31 грудня 2020 року відповідно.

09 грудня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних ходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - постанова КМУ № 1236) установлено з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами КМУ № 211, № 392, № 641.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104 дію карантину продовжено до 30 квітня 2021 року.

На підставі пп. 2 п. 9 розділу І Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540), який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ VІ «Прикінцеві положення» КАС доповнений п. 3 такого змісту:

«3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

В подальшому на підставі п. 3 розділу І Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 731), який набрав чинності 17 липня 2020 року, п. 3 розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС викладений в такій редакції:

«3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Згідно з п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731 процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС в редакції Закону № 540, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

За заявами сторін у зв`язку з запровадженням карантину судові засідання для розгляду справи по суті відкладалися.

Про дату час і місце проведення судового засідання сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідач 2 - Друга кадрова комісія явку свого представника в судове засідання не забезпечила.

Зважаючи на те, що участь в судовому засіданні є правом учасника справи, передбаченим пп. 2 ч. 3 ст. 44 КАС, та з огляду на відсутність підстав для відкладення судового засідання, визначених ст. 205 цього Кодексу, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідачів 2 і 3.

Справа розглянута по суті 20 квітня 2021 року за участю позивача та представника відповідачів 1 і 3 - Донецької обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора, які в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у поданих ними заявах по суті справи.

На підставі ч. 1 ст. 229 КАС під час судового розгляду справи здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він працював в органах прокуратури з 27 листопада 1998 року; остання займана посада - прокурор прокуратури з міжнародно-правових доручень прокуратури Донецької області.

Наказом прокурора Донецької області від 04 травня 2020 року № 393-к позивач звільнений з посади прокурора прокуратури з міжнародно-правових доручень прокуратури Донецької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697).

При винесенні вказаного наказу прокурор Донецької області керувався ст. 11 Закону № 1697, пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113), в якості підстави звільнення зазначив рішення Другої кадрової комісії від 02 квітня 2020 року № 101.

Так, 02 квітня 2020 року Друга кадрова комісія прийняла рішення № 101, яким встановила, що прокурор прокуратури з міжнародно-правових доручень прокуратури Донецької області ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрав 69 балів, що є менше прохідного балу для складання іспиту, та, як наслідок, не допустила його до проходження наступного етапу атестації.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач доводив, що Закон № 113 не відповідає приписам ст. ст. 8, 9, 19, 22, 24, 43, 64, 92, 106, 131-1 Конституції України.

Наказ прокурора Донецької області від 04 травня 2020 року № 393-к прийнятий всупереч положенням ст. ст. 23, 28 Загальної декларації прав людини, ст. ст. 3, 8, 19, 22, 43 Конституції України, ст. ст. 8, 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в силу положень ч. 3 ст. 16 Закону № 1697 позивач обіймав посаду прокурора безстроково, а тому його право на працю не може бути обмежено Законом № 113.

Позивач стверджував, що внаслідок незаконного звільнення порушено його право на повагу до приватного життя, оскільки були обірвані його зв`язки з колегами по роботі, з іншими особами, з якими він спілкувався в силу займаної посади; його фактично позбавлено можливості займатися улюбленою діяльністю, якій він присвятив своє життя.

На переконання позивача, вручання в право на повагу до приватного життя, яке він зазнав внаслідок звільнення, відбулося всупереч ч. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, тобто не на підставі закону та не було необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Позивач вказував на те, що його звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, згідно з яким прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Доводив, що п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 передбачає три окремі підстави для звільнення прокурора з посади: 1) ліквідація органу прокуратури; 2) реорганізація органу прокуратури; 3) скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Позивач стверджував, що відсутність в оскаржуваному наказі конкретної підстави звільнення (однієї з трьох наведених вище) поставило його у стан правової невизначеності, адже зміст наказу не дозволяв встановити дійсні підстави звільнення.

Також позивач наголошував на фактичній відсутності будь-якої з підстав для звільнення, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, оскільки ні ліквідація, ні реорганізація прокуратури Донецької області не проводилась, скорочення кількості прокурорів не відбувалося.

Наявність в оскаржуваному наказі посилання на пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113 жодним чином не виправдовує звільнення за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

На переконання позивача, про протиправність оскаржуваного наказу також свідчить та обставина, що його звільнено не лише з посади, а й з органів прокуратури, що не передбачено ст. 51 Закону № 1697.

Позивач доводив, що під час його звільнення мало місце порушення норм ст. ст. 8, 43 Конституції України, ст. ст. 5-1, 40, 42, 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), оскільки розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених саме КЗпП України, (як то попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо), однак у спірних правовідносинах ці вимоги не були дотримані.

Рішення Другої кадрової комісії від 02 квітня 2020 року № 101 про неуспішне проходження атестації також позивач вважав протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Позивач зазначив, що на виконання п. 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 та Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 (далі - Порядок № 221), своєчасно подав заяву про переведення на посаду прокурора в прокуратурі Донецької області та про намір пройти атестацію для прокурорів регіональних прокуратур, тим самим надав згоду на застосування процедур та умов проведення атестації.

Позивач наводив норми п. п. 9, 10, 11 розділу І Порядку № 221 і стверджував, що був вимушений подати заяву за встановленою формою про проходження атестації, яка порушує його права, щоб не бути звільненим.

Позивач наголошував, що наказом Генерального прокурора від 04 лютого 2020 року № 65 внесені зміни до п. 2 розділу ІІІ Порядку № 221, які передбачали право кадрової комісії прийняти рішення про складання прокурором іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки в один день.

Зауважив, що згідно з Графіком складання іспитів, затвердженим головою Першої кадрової комісії Чумаком В. 20 лютого 2020 року, він був вимушений складати іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки в один день - 05 березня 2020 року.

Позивач вказував на те, що на час складання іспиту перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Обласна лікарня інтенсивного лікування м. Маріуполь» з 17 лютого 2020 року по 10 березня 2020 року; мав незадовільний стан здоров`я та не міг своєчасно ознайомитися з оголошеннями про проведення атестації та вказаним графіком.

Позивач доводив, що, включивши його в графік складання іспитів на 05 березня 2020 року його при фактичному перебуванні на лікуванні, Перша кадрова комісія та прокуратура Донецької області порушили приписи ст. ст. 3, 46 Конституції України, Правила внутрішнього службового розпорядку для прокурорсько-слідчих працівників прокуратури Донецької області, місцевих прокуратур, затверджені зборами працівників органів прокуратури Донецької області від 17 листопада 2016 року, та права позивача на соціальний і правовий захист.

Позивач вказував на те, що 10 жовтня 2019 року подав заяву за формою, наведеною в додатку 2 до Порядку № 221, якою, серед іншого, підтвердив, що усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком № 221, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, його буде звільнено з посади прокурора.

При цьому позивач наголосив, що 10 жовтня 2019 року при поданні заяви ознайомився з Порядком № 221 в редакції від 03 жовтня 2019 року.

В подальшому наказами Генерального прокурора від 04 лютого 2020 року № 65 та від 19 лютого 2020 року № 102 до Порядку № 221 були внесені зміни, однак заяву про намір пройти атестацію відповідно до Порядку № 221 (зі змінами) він не подавав, з внесеними змінами не погоджується, оскільки вони істотно погіршили його становище, суттєво змінили процедуру проходження атестації (йдеться про проходження двох етапів в один день).

Також позивач вказував на те, що перелік питань, який затвердив Генеральний прокурор, стосувався майже всього законодавства України. Ким були створені питання, хто і у який спосіб перевіряв їх правильність і коректність, позивачу невідомо, що, на переконання позивача, свідчить про його дискримінацію як прокурора.

Зауважив, що Порядок № 221 не передбачає жодних умов та вимог до програмного забезпечення, яке б унеможливлювало стороннє втручання третіх осіб при встановленні кінцевого результату.

Позивач стверджував, що правильно відповів на тестові питання в кількості, яка значно перевищує 70 балів. До результату іспиту в 69 балів позивач не має ніякого відношення. Цей результат не має жодних ознак прозорості та об`єктивності, оскільки отриманий внаслідок несанкціонованого втручання в програмне забезпечення третіх осіб.

Документи, видані Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, які засвідчують спроможність програмного забезпечення, використаного в рамках процедури атестації, забезпечити анонімність, конфіденційність та захист від втручання третіх осіб, відсутні.

Звернення позивача від 05 березня 2020 року до члена кадрової комісії та заява позивача від 10 березня 2020 року, адресована секретарю Другої кадрової комісії, залишені без розгляду та відповіді.

Запропоновані Генеральною прокуратурою тестові питання насправді такими не є, оскільки відповіді на них не містять альтернативних варіантів. Вони складаються лише з запитання та правильної відповіді у окремих файлах. Таким чином, фактично йдеться про іспит, для складання якого прокурор мав в стислі терміни запам`ятати правильні відповіді на більше ніж 6 тисяч запитань, що вочевидь не є можливим.

На переконання позивача, спосіб формулювання запитань, який фактично неможливо використати для підготовки до тестування, та ненадання часу на підготовку, свідчать про те, що Порядок № 221 має на меті не перевірку знань та атестацію, а свавільні дії Генерального прокурора з тотального звільнення в порушення Конституції України та КЗпП України працівників прокуратури, незважаючи на їх професійні та ділові якості. Порядок № 221 створює умови для ухвалення несправедливих, необґрунтованих, нерозумних та деспотичних рішень, що є несумісним з поняттям верховенства права; запроваджує процедури, які дають можливість зловживати ними та несуть характер необмеженою влади.

З огляду на це позивач вважає рішення Другої кадрової комісії від 02 квітня 2020 року № 101 незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

На переконання позивача, незаконність наказу про звільнення та рішення про неуспішне проходження атестації полягає у відсутності підстав для їх видання, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, порушенні ч. 2 ст. 19, ст. ст. 22, 43, 59 Конституції України, ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України, ст. 11 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, в умовах правової невизначеності, шляхом свавільного використання Офісом Генерального прокурора своїх повноважень.

Позивач вказував на дискримінаційний підхід до атестації прокурорів регіональних прокуратур в порівнянні з прокурорами Генеральної прокуратури внаслідок збільшення кількості тестових запитань, скорочення часу на підготовку, призначення двох етапів атестації на один день тощо.

Позивач доводив, що рішення від 02 квітня 2020 року № 101 про неуспішне проходження ним атестації прийняла неповноважна кадрова комісія, оскільки графік складання іспитів був затверджений Першою кадровою комісією, а оскаржуване рішення прийнято Другою кадровою комісією. Крім того, позивач вважав, що новоутворені кадрові комісії не відповідали вимогам законодавства, зокрема через те, що назва комісії, визначена наказом, не відповідає назві, визначеній Законом № 113; наказ не містить відомостей про те, якому органу підпорядковані та звітують створені кадрові комісії. У зв`язку з цим позивач вважав, що створені кадрові комісії не можуть бути ідентифіковані як такі, що передбачені Законом № 113.

Позивач зауважив, що згідно з наказом прокурора Донецької області від 04 травня 2020 року № 393-к звільнення відбулося на підставі «рішення кадрової комісії № 2 від 02 квітня 2020 року», однак з тексту рішення не можливо становити, яка кадрова комісія (Офісу Генерального прокурора чи регіональної прокуратури) приймала рішення, реквізити та печатка як обов`язкова ознака офіційного документа в рішенні кадрової комісії відсутні, на копії рішення наявний лише підпис посадової особи відділу кадрів прокуратури Донецької області.

Таким чином, рішення прокурора Донецької області про звільнення позивача на підставі копії рішення кадрової комісії невідомо якого органу, є необґрунтованим та незаконним.

На момент складання позивачем іспиту та його звільнення жодних комісій з назвою «кадрова комісія № 2» взагалі не існувало.

На цих підставах позивач стверджував, що рішення кадрової комісії № 2 від 02 квітня 2020 року № 101 яким було визначено, що ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію, є таким, що винесено неповноважним органом, та не є підставою для звільнення.

Також позивач доводив, що графік складання іспитів був затверджений неповноважною комісією.

Склад Першої та Другої кадрових комісії, створених наказами Генерального прокурора від 07 лютого 2020 року №№ 77 і 78, неодноразово змінювався.

Зазначене свідчить, що ні Перша, ні Друга кадрова комісія не забезпечували проведення атестації прокурорів 05 березня 2020 року та не могли надати об`єктивну оцінку проходження позивачем тестування.

З огляду на це позивач стверджував, що кадрова комісія № 2 надала необ`єктивну оцінку його професійній компетентності, а рішення від 02 квітня 2020 року № 101 про неуспішне проходження ним атестації є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки атестація проведена з численними грубими порушеннями Порядку № 221.

Позивач доводив, що наслідком скасування рішення від 02 квітня 2020 року № 101 є необхідність скасування наказу прокурора Донецької області про звільнення, поновлення його на посаді з стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, на час видання наказу прокурора Донецької області від 04 травня 2020 року № 393-к позивач перебував на лікарняному та був тимчасово непрацездатним, а тому звільнення відбулося з порушенням вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Також позивач вказував на те, що 28 квітня 2020 року звертався до прокуратури Донецької області з заявою про надання відпусток, однак ця заява залишена без розгляду та відповіді.

В заяві про уточнення позовних вимог від 27 серпня 2020 року позивач доповнив правові підстави позову, не змінюючи первісно заявлені позовні вимоги.

Позивач покликався на норми ст. ст. 3, 8, 9, 19, 27, 46, 49, 55, 64, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 6, 7, 8, 10, 41, 80 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ (далі - Основи), ст. ст. 2, 3, 11, 16, Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017), п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 22 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105) і стверджував, що дії роботодавців-страхувальників - Офісу Генерального прокурора та прокуратури Донецької області суперечили цим нормам, що в подальшому завадило позивачу реалізувати своє право на отримання в період лікування у зв`язку тимчасовою втратою працездатності з 17 лютого 2020 року по 14 травня 2020 року належних соціальних послуг відповідно до законодавство, змусило позивача порушити визначений лікарем режим під час лікування та здійснити на шкоду його здоров`ю вимушену поїздку з м. Маріуполя Донецької області до м. Києва на тестування 05 березня 2020 року.

Позивач доводив, що ці обставини поставили його у дискримінаційні, нерівні умови при проведенні атестації у зв`язку з неповідомленням про час проведення тестування та умови його проведення.

Також позивач наводив свої зауваженням щодо тематики питань, які були включені до програми іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Наголошував, що більшість питань стосувалися кримінального права та процесу, однак такий підхід взагалі нівелює рівень професійності та компетентності тих прокурорів, які працюють на інших напрямках прокурорської діяльності.

В органах прокуратури існує спеціалізація прокурорів, впроваджена наказом Генерального прокурора України від 19 січня 2017 року № 15 «Про основні засади організації роботи в органах прокуратури України», однак така спеціалізація при формуванні тестових питань взагалі не була врахована і не передбачена Порядком № 221.

Неврахування спеціалізації прокурорів при формуванні тестових питань унеможливлює об`єктивне проведення атестації та створює нерівні умови для працівників різних напрямів діяльності органів прокуратури.

Позивач вважає, що атестація прокурорів не мала на меті встановлення відповідності працівників посадам, які вони займають, а фактично була покликана знівелювати професійний рівень предметної компетентності, досвіду і кваліфікації працівників на конкретних напрямках прокурорської діяльності, якими окреслювались їх посадові обов`язки, та була покликана створити такі умови атестації, які сприятимуть реалізації неправомірних механізмів для безпідставного звільнення прокурорів.

Позивач стверджував, що в період проходження атестації з 02 по 05 березня 2020 року мали місце масові звернення до комісії з питань неякісної роботи програмного забезпечення і комп`ютерної техніки.

Наголошував на протиправності процедури прийняття рішення про неуспішне проходження ним атестації, яке слугувало єдиною підставою для його звільнення.

Просив задовольнити позов.

Відповідач 1 - Донецька обласна прокуратура позов не визнала, надала відзив на позовну заяву; доводила, що у спірних правовідносинах діяла в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.

Відповідач 1 зазначив, що 11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про переведення на посаду в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію, яка була надіслана до Генеральної прокуратури України.

Наказом прокурора Донецької області від 03 лютого 2020 року № 124-к позивач призначений на посаду прокурора прокуратури з міжнародно-правових доручень прокуратури Донецької області.

05 березня 2020 року ОСОБА_1 неуспішно пройшов перший етап тестування, набравши 69 балів із 100 можливих, що є нижчим ніж мінімальна допустима межа - 70 балів, що мало наслідком прийняття кадровою комісією № 2 рішення № 101 про неуспішне проходження позивачем атестації.

Відповідач 1 покликався на пп. 2 п. 19 розділу «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 і зазначив, що прокурори, які не успішно пройшли атестацію, звільняються з посади прокурора Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

Вказана норма Закону є імперативною і зобов`язує керівника регіональної прокуратури на виконання рішення кадрової комісії прийняти рішення про звільнення прокурора. Тобто, наказ про звільнення прокурора видається керівником регіональної прокуратури суто на виконання рішення кадрової комісії.

До прокуратури Донецької області з Офісу Генерального прокурора надійшли рішення Першої та Другої кадрових комісій з атестації прокурорів регіональних прокуратур для прийняття в установленому Законом № 113 порядку рішень про звільнення з посад підпорядкованих прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

З огляду на це наказом прокурора Донецької області від 04 травня 2020 року № 393-к ОСОБА_1 був звільнений з посади прокурора прокуратури з міжнародно-правових доручень прокуратури Донецької області та з органів прокуратури області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

Відповідач 1 вказував на те, що ст. 11 Закону № 1697 визначені повноваження обласних прокурорів, зокрема, щодо видання наказів з питань звільнення прокурорів.

Водночас, п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 визначено, що до дня початку роботи обласних прокуратур їх повноваження здійснюють регіональні прокуратури. Після початку роботи обласних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності Законом № 113, до дня їх звільнення або переведення до обласної прокуратури.

У зв`язку з цим відповідач 1 доводив, що прокурор Донецької області правомірно, в межах компетенції, видав наказ про звільнення ОСОБА_1 .

Стосовно доводів позивача щодо фактичної відсутності реорганізації, ліквідації прокуратури чи скорочення кількості прокурорів відповідач 1 зауважив таке.

Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена ст. 16 Закону № 1697, є особливий порядок призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону № 1697 прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Згідно з пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у регіональних прокуратурах, звільняються керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, зокрема за умови настання такої підстави як рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором регіональної прокуратури.

Відповідач 1 наголосив, що юридичним фактом, що зумовив звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 є рішення Кадрової комісії № 2 про неуспішне проходження прокурором атестації.

Крім того, скорочення кількості прокурорів органів прокуратури передбачено ст. 14 Закону № 1697 в редакції Закону № 113, згідно з якою загальна чисельність прокурорів органів прокуратури становить не більше 10000 осіб; до набрання чинності Законом № 113 така чисельність становила не більше 15000 осіб.

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді наведені у ст. 51 Закону № 1697.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 в редакції, чинній на час видання наказу про звільнення позивача, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Наказом прокурора Донецької області від 04 травня 2020 року № 393-к позивача звільнено саме на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 з огляду на те, що звільнення з цієї підстави прямо передбачене пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 та пов`язано з неуспішним проходженням атестації.

У зв`язку з цим відповідача 1 вказував на неприйнятність доводів позивача про те, що він не міг бути звільнений на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, оскільки фактично не мали місце ні ліквідація, ні реорганізація прокуратури Донецької області.

Відповідач 1 наголосив, що в даному випадку юридичним фактом, що зумовив звільнення позивача є факт неуспішного проходження ним атестації.

На переконання відповідача 1, не ґрунтуються на вимогах закону доводи позивача щодо його неправомірного звільнення під час перебування на лікарняному.

Дійсно, у день звільнення (04 травня 2020 року) ОСОБА_1 перебував на лікарняному, проте Законом № 113 внесено зміни до КЗпП України щодо особливостей проходження служби прокурорами.

Зокрема, ст. 32 КЗпП України доповнено ч. 5 такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус»; ст. 40 КЗпП України доповнено ч. 5 такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч. 2 цієї статті, ст. ст. 42, 42-1, ч. ч. 1, 2 і 3 ст. 49-2, ст. 74, ч. 3 ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

Відповідно до п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Відповідач 1 зауважив, що фактично всі мотиви, якими ОСОБА_1 обґрунтовує протиправність дій відповідачів щодо проведення атестації, ґрунтуються на його незгоді з положеннями Закону № 113 та Порядку № 221, які, на його думку, порушують, в тому числі права та гарантії, що визначені КЗпП України та Конституцією України.

Разом з тим, положення Закону № 113 на день видання оспорюваного наказу були чинними та неконституційними не визнавались. Так само були чинними і положення Порядку № 221 та наказу Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 рок у № 233 «Про затвердження Порядку роботи кадрових комісій», а тому підстав для їх неврахування не було.

Відповідач 1 вказував на те, що позивач, подаючи заяву про переведення на посаду прокурора та про намір пройти атестацію, цілком і повністю був ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації та погодився на їх застосування. Позивач розумів наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом № 113. В іншому випадку він мав повне право не подавати відповідну заяви чи окремо оскаржувати Порядок № 221, однак позивач цього не зробив.

Законодавець, ввівши в дію процедуру реформування органів прокуратури, визначив, які саме дії мають вчинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову продовження служби шляхом успішного проходження атестації. Наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації також були сформульовані та визначені законодавцем з достатньою чіткістю і ясністю.

Відповідач 1 покликався на норми ст. 222 КЗпП, ст. 16 Закону № 1697 та висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а 15, висновки Верховного Суду, наведені в постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі № 804/406/16, від 08 серпня 2019 року у справі № 813/150/16, від 08 жовтня 2019 року у справі № 804/211/16, і зазначив, що положення КЗпП України не підлягають застосуванню до правовідносин щодо звільнення прокурора.

За таких обставин доводив позивача про наявність у прокуратури Донецької області обов`язку запропонувати йому вакантні посади, які існували на день звільнення, завчасно попередити про наступне вивільнення тощо не ґрунтуються на законодавстві.

Просив відмовити в позові.

Позивач надав відповідь на відзив відповідача 1, в якій вказав, що Донецька обласна прокуратура не спростувала його доводи, викладені у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог.

Відповідач 2 - Друга кадрова комісія на час розгляду справи фактично була ліквідована, а тому жодних заяв по суті справи суду не надавала.

Відповідач 3 - Офіс Генерального прокурора позов не визнав, надав відзив на позовну заяву; доводив, що у спірних правовідносинах Друга кадрова комісія діяла в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.

Відповідач 3 вказував на те, що Законом № 113 запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Згідно з п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори, в тому числі прокурори регіональних прокуратур, вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

За приписами п. 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 прокурори органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у регіональних прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в обласних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

З посиланням на рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 15-рп/2003 відповідач 3 зауважив, що атестація є одним із способів перевірки та оцінки кваліфікації працівника, його знань і навичок.

П. 12 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 визначено, що предметом атестації є оцінка професійної компетентності прокурора, його професійної етики та доброчесності.

Відповідно до п. 9 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором

На виконання Закону № 113 наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 затверджений Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221), який діяв зі змінами, внесеними наказами Генерального прокурора від 17 грудня 2019 року № 336, від 04 лютого 2020 року № 65 та від 19 лютого 2020 року № 102.

04 жовтня 2019 року Порядок № 221 був оприлюднений офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України та з цієї дати набрав чинності.

П. 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 передбачено, що прокурори регіональних прокуратур мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в обласних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, на застосування процедур та умов проведення атестації.

П. п. 9-10 розділу І Порядку № 221 визначено, що атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора регіональної прокуратури про переведення на посаду прокурора в обласних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора наведені у додатку 2 цього Порядку. Така заява подається до 15 жовтня 2019 року включно і підписується особисто прокурором.

Покликаючись на положення п. 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 та п. п. 9-10 розділу І Порядку № 221 відповідач 3 доводив, що подання такої заяви є правом, а не обов`язком прокурора, а тому доводи позивача про те, що він був змушений подати заяву про участь в атестації, яка обмежує його права, не ґрунтуються на положеннях Закону № 113.

Відповідач 3 зауважив, що 10 жовтня 2019 року з дотриманням вимог п. 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 та п. п. 9-10 розділу І Порядку № 221 ОСОБА_1 подав заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію, у зв`язку з чим його допущено до її проходження.

Відповідач 3 наголосив, що позивач надав персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, у відповідності до вимог пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113. Така згода свідчить про те, що прокурор усвідомлював наслідки неуспішного проходження атестації.

Відповідач 3 доводив, що у спірних правовідносинах позивач перебував у стані повної правової визначеності, оскільки, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, не міг не усвідомлювати юридичних наслідків непроходження атестації.

Відповідач 3 зауважив, що правом визначати процедуру атестації наділений виключно Генеральний прокурор, повноваження якого дають можливість вносити ті чи інші зміни до порядку проведення атестації.

Надання прокурором згоди на проходження атестації жодним чином не може впливати на порядок її проходження, оскільки суть заяви полягає у згоді/не згоді особи проходити атестацію, а не в тому, що прокурор погоджується/не погоджується з певним порядком її проходження.

До початку іспитів позивач не висловлював незгоду з процедурою атестації відповідно до п. 2 розділу V Порядку № 221, яким передбачена можливість подання зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації.

Більше того, своїми конклюдентними діями, які виявилися в безпосередній участі в процедурі атестації, ОСОБА_1 підтвердив згоду на проходження атестації в порядку та на умовах, визначених Порядком № 221 з урахуванням змін, що внесені наказами від 17 грудня 2019 року № 336, від 04 лютого 2020 року № 65 та від 19 лютого 2020 року № 102 і стосувалися надання кадровим комісіям можливості приймати рішення про проходження прокурорами перших двох етапів атестації в один день.

Так, п. 2 Порядку № 221 визначено, що кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

В подальшому наказом Генерального прокурора від 04 лютого 2020 року № 65 вказаний пункт був доповнений абз. 2, який передбачав право кадрової комісії прийняти рішення про складання прокурорами іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки в один день.

Вказаний наказ Генерального прокурора виданий в межах повноважень, у спосіб та в порядку, визначеному законом; є чинним та незаконним не визнавався.

З огляду на викладене відповідач 3 стверджував, що усі прокурори регіональних прокуратур, які виявили намір пройти атестацію на підставі поданих ними письмових заяв встановленої форми, станом на 04 лютого 2020 року були повідомлені про те, що кадрова комісія може прийняти рішення про проходження прокурорами першого і другого етапів атестації в один день та в них була можливість належним чином підготуватись до іспитів, які розпочалися майже через місяць з часу внесення змін та доповнень до Порядку № 221.

20 лютого 2020 року Перша кадрова комісія з метою забезпечення ефективного виконання покладених на систему органів прокуратури функцій і завдань вирішила провести складання прокурорами іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки в один день, та затвердила відповідні графіки, які з дотриманням строків, визначених п. 1 розділу II Порядку № 221, а саме - 21 лютого 2020 року, були оприлюднені на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Позивач не пройшов перший етап атестації - складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. У зв`язку з цим його не було допущено до наступних етапів атестації.

Відповідач 3 зауважив, що зміни, внесені до Порядку № 221, були законними та такими, що, зважаючи на поведінку ОСОБА_1 , влаштовували позивача до моменту неуспішного проходження ним атестації.

На переконання відповідача 3, зміни до Порядку № 221 щодо можливості проходження двох етапів атестації в один день не мали для позивача негативних наслідків.

З огляду на це доводи позивача про те, що він не надавав згоду на порядок та умови проходження атестації, які визначені Порядком № 221 (зі змінами), відповідач 3 вважав таким, що не заслуговують на увагу.

28 лютого 2020 року відбулось спільне засідання двох кадрових комісій з атестації прокурорів регіональних прокуратур, за результатами якого Першу кадрову комісію визначено відповідальною за проведення тестування на знання і вміння застосовувати закон, а також на загальні здібності в рамках проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур 02 та 04 березня 2020 року, а Другу кадрову комісію - 03 та 05 березня 2020 року. Відповідне повідомлення опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Відповідач 3 зауважив, що кадрові комісії утворюються як органи забезпечення проведення атестації прокурорів (п. 11, пп. 7 п. 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113). Водночас, Закони № 1697 і № 113 та Порядок № 221 не передбачають обов`язку визначення конкретної кадрової комісії, яка затверджуватиме графіки проведення атестації.

Відповідач 3 зазначив, що графік проведення атестації затверджений уповноваженою кадровою комісією і встановлював терміни проведення атестації 3697 прокурорів усіх регіональних прокуратур.

Наголосив, що ОСОБА_1 не повідомляв кадрову комісію про перебування на лікарняному під час затвердження і оприлюднення графіків проходження атестації; не звертався з заявою про перенесення дати проведення іспитів до початку атестації. За цих обставин посилання позивача на факт затвердження та оприлюднення графіків проходження атестації під час його перебування на стаціонарному лікуванні як свідчення протиправності дій кадрової комісії відповідач 3 вважав необґрунтованим.

З приводу проведення двох етапів атестації в один день відповідач 3 зауважив, що такий графік був встановлений з метою оптимізації витрат часу та ресурсів прокурорів на участь в атестації. Також було важливо забезпечити безперервність роботи регіональних прокуратур, тому прокурори кожної прокуратури мали різні графіки.

Відповідач 3 вказував на те, що позивач був обізнаний про необхідність проходження атестації з дня набрання чинності Законом № 113, тобто з 25 вересня 2019 року. При цьому час на підготовку до складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора у працівників Генеральної прокуратури був обмежений 7 днями з моменту оприлюднення переліку тестових питань. На підготовку до проходження атестації та складання іспитів позивач мав понад 5 місяців.

Крім того, ОСОБА_1 мав реальну можливість ознайомитись з тестовими питаннями, які були затверджені для атестації прокурорів Генеральної прокуратури України, оскільки вони були оприлюднені на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України.

З огляду на це відповідач 3 вважав необґрунтованими доводи позивача про погіршення умов атестації прокурорів регіональних прокуратур в порівнянні з прокурорами Генеральної прокуратури України та через необхідність проходження двох етапів атестації в один день.

Відповідно до п. п. 9, 11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 атестація здійснюється кадровими комісіями згідно з Порядком проходження прокурорами атестації.

П. 11, пп. 7, 8 п. 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 визначено, що атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора та обласних прокуратур, які утворюються як органи забезпечення проведення атестації прокурорів. Перелік, склад і порядок роботи кадрових комісій визначається Генеральним прокурором.

П. п. 2, 4 розділу І Порядку № 221 передбачено, що проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора. порядок роботи, перелік і склад яких визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Наказом Генерального прокурора від 07 лютого 2020 року № 78 зі змінами, внесеними наказами від 27 лютого 2020 року № 117 та від 06 березня 2020 року № 136, утворена Друга кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур та затверджений її персональний склад.

У зв`язку з цим відповідач 3 вважав, що твердження позивача про те, що Друга кадрова комісія не може бути ідентифікована як кадрова комісія Офісу Генерального прокурора, не мають братися до уваги.

Відповідач 3 зауважив, що повноваження кадрових комісій Офісу Генерального прокурора та обласних прокуратур стосовно прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних та місцевих прокуратур Законом № 113 не розмежовано, що і викликало необхідність врегулювання цих питань наказом Генерального прокурора від 19 лютого 2020 року № 102, яким внесено зміни до Порядку № 221. Так, цим наказом абз. 3 п. розділу І Порядку № 221 був доповнений нормою, яка передбачала, що проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних) забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора, а прокурорів та слідчих місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) - кадрові комісії обласних прокуратур.

Відповідач 3 зауважив, що згідно з п. 5 розділу II Порядку № 221 прокурор, який за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Стверджував, що, приймаючи рішення про неуспішне проходження позивачем атестації, Друга кадрова комісія діяла у межах повноважень та у спосіб, що визначені Порядком № 221.

Відповідач 3 зазначив, що доводи позивача про те, що рішення від 02 квітня 2020 року № 101 ухвалено неповноважним суб`єктом, оскільки його прийнято «кадровою комісією № 2», а не «Другою кадровою комісією», не мають братися до уваги, оскільки назва кадрової комісії, яка зазначена в рішенні, не впливає на суть вказаного рішення та об`єктивність дій комісії при його ухваленні.

Спірне рішення підписане тими особами, які станом на день його прийняття входили до затвердженого Генеральним прокурором складу Другої кадрової комісії.

Зміна у формулюванні назви комісії з цифрової на літерну чи зміна порядку слів у її назві жодним чином не впливає на легітимність та зміст обговореного і прийнятого комісією рішення, та на правові наслідки неуспішного проходження прокурором атестації.

Крім того, рішення від 02 квітня 2020 року № 101 за своєю формою повністю відповідає формі, яка наведена в додатку № 1 до Порядку № 221, та передбачає відображення назви відповідної комісії саме як «Кадрова комісія №».

Згідно з п. 13 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 атестація прокурорів включає кілька етапів, в тому числі складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

П. 4 розділу II Порядку № 221 передбачено, що прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування), для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора становить 70 балів.

За наслідками складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (перший етап атестації) ОСОБА_1 набрав 69 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту (70 балів) і його не допущено до проходження наступного етапу атестації.

Вказані обставини зафіксовано у додатку до відповідного протоколу засідання Другої кадрової комісії.

Крім того, ці результати відображені у відомості, в якій ОСОБА_1 поставив власний підпис, чим підтвердив їх достовірність. У примітках до цієї відомості будь-які зауваження позивача щодо процедури та порядку складання іспиту відсутні.

В протоколі засідання Другої кадрової комісії також зафіксовано, що згідно з даними системи тестування та відомостями про його результати позивач завершив тестування, під час тестування акт про дострокове завершення тестування з незалежних від членів комісії та прокурора причин не складався. З заявою про перенесення іспиту за станом здоров`я в порядку, передбаченому п. 11 розділу І Порядку № 221, позивач не звертався і фактично використав своє право на проходження відповідного етапу атестації.

З огляду на це відповідач 3 доводив, що підстави для повторного проходження позивачем першого етапу атестації, визначені п. 7 Порядку № 221, відсутні.

Крім того, згідно з п. 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.

Відповідач 3 доводив, що за вказаних обставин Друга кадрова комісія правомірно прийняла рішення від 02 квітня 2020 року № 101 про неуспішне проходження позивачем атестації.

Наголосив, що кадрові комісії утворюються як органи забезпечення проведення атестації прокурорів (п. 11, пп. 7 п. 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113).

Перелік і склад кадрових комісій визначається Генеральним прокурором (пп. 8, 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113) та у разі необхідності може бути змінений (п. 19 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233, (далі - Порядок № 233)).

Відповідач 3 зауважив, що рішення від 02 квітня 2020 року № 101 містить обґрунтування, а саме набрання ОСОБА_1 за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора 69 балів, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту. Іншого обґрунтування в силу специфіки складання цього іспиту таке рішення не потребує. До того ж, всі рішення про неуспішне проходження атестації у зв`язку з неуспішним складенням іспитів є типовими та їх форма затверджена додатком № 1 до Порядку № 221.

За результатами першого етапу атестації кадрова комісія приймає рішення виключно з огляду на набраний прокурором бал. При цьому персональний склад кадрової комісії жодним чином не впливає і не може вплинути на прийняття рішення про неуспішне проходження атестації позивачем, оскільки це питання врегульовано Законом № 113 та Порядком № 221.

Відповідач 3 доводив, що рішення від 02 квітня 2020 року № 101 прийнято уповноваженою кадровою комісією, а зміна її персонального складу не призвела до необ`єктивності в оцінці професійної компетентності позивача.

Оцінка рівня професійної компетентності прокурора є предметом іншого етапу атестації - співбесіди (третій етап), до якого ОСОБА_1 не було допущено у зв`язку з неуспішним проходженням першого етапу атестації.

Натомість, метою проведення першого етапу атестації є виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, що передбачено п. п. 1 п. 13 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 та випливає з назви іспиту.

Ні Закон № 113, ні Порядок № 221 не передбачають печатку в якості реквізиту рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації, а Порядок № 233 взагалі не передбачає наявності у кадрової комісії печатки.

Отже, печатка не є обов`язковим реквізитом рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації.

Відповідач 3 вказував на безпідставність доводів позивача щодо незадовільної роботи програмного забезпечення і комп`ютерної техніки.

Перед початком тестування для усіх його учасників був проведений детальний інструктаж, у тому числі щодо дій, у разі виникнення запитань чи зауважень.

Відповідно до п. 2 розділу V Порядку № 221 у разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії.

Згідно з п. 7 розділу І Порядку № 221 якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Однак під час складання іспиту та одразу після його завершення із зауваженнями та скаргами до членів кадрової комісії позивач не звертався, що, на переконання відповідача 3, свідчить про відсутність у нього будь-яких претензій і зауважень з приводу роботи комп`ютерної техніки чи програмного забезпечення в день складання іспиту.

Під час проходження прокурорами першого етапу атестації використовувалась Інформаційна система «Аналітична система оцінки знань» (далі - Інформаційна система). Виключні майнові права на цю систему належать Національній академії прокуратури України, розробником системи на підставі договору про надання послуг від 10 грудня 2018 року 181210 є товариство з обмеженою відповідальністю«Лізард Софт». Інформаційна система використовується в локальній мережі без доступу до мережі Інтернет.

Відповідач 3 доводив, що під час створення Інформаційної системи не були порушені державні стандарти щодо захисту інформації, оскільки, виходячи з положень ст. 8 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», Державного стандарту України «Захист інформації. Технічний захист інформації. Основні положення» (ДСТУ 3396.0-96) та Загальних положень щодо захисту інформації в комп`ютерних системах від несанкціонованого доступу» (НД ТЗІ 1.1-002-99), немає необхідності створювати комплексну систему захисту інформації для подібної системи.

Адміністрування, в тому числі запуск, програмного забезпечення, яке використовувалося для проведення атестації, здійснювали члени робочих груп кадрових комісій в присутності членів кадрових комісій, що забезпечували загальне управління процесом складання іспитів прокурорами. Робочі групи були створені на підставі наказів Генерального прокурора від 07 лютого 2020 року № 79 «Про створення робочої групи першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур» та № 80 «Про створення робочої групи другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур». До складу робочих груп були включені, зокрема, працівники Національної академії прокуратури України та Офісу Генерального прокурора, які за своїми посадовими обов`язками були відповідальними за адміністрування програмного забезпечення.

Крім того, згідно з Планом спільних дій між Генеральною прокуратурою України та Міжнародною організацією права розвитку (IDLO), ця організація здійснювала технічну та організаційну підтримку проведення іспиту на знання законодавства. Програмне забезпечення, на якому проводилося тестування прокурорів, перебуває на балансі Національної академії прокуратури України.

Згідно з п. 2 розділу II Порядку № 221 перелік тестових питань для іспиту з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора під час проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур, у тому числі військових прокуратур регіонів України і об`єднаних сил був затверджений Генеральним прокурором і 21 лютого 2020 року оприлюднений на вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Ні Закон № 113, ні Порядок № 221 не вимагають рецензування та апробації тестових питань, що використовувались для проведення першого етапу атестації.

З огляду на це відповідач 3 стверджував, що доводи позивача про необхідність перевірки правильності та коректності використаних питань не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Відповідач 3 зауважив, що частина питань, використаних під час першого етапу атестації, також використовувалась під час проведення конкурсів на посади детективів Національного антикорупційного бюро України, прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, слідчих Державного бюро розслідувань.

Стверджував, що при складанні тестів всім прокурорам була забезпечена анонімність та конфіденційність. Кожен прокурор самостійно обирав логін, який в подальшому використовував для реєстрації в програмному забезпеченні для тестування. Прокурор самостійно обирав комп`ютер (робочий стіл), за яким проходив тестування. Під час реєстрації в програмному забезпеченні прокурор вводив логін та пароль, які він до того самостійно обрав. Жодних персональних даних, за якими можна було б ідентифікувати особу, під час використання програмного забезпечення для проходження тестування прокурор не вводив. Такі персональні дані не фіксуються програмним забезпеченням, не збираються, не зберігаються та не можуть бути використані. Відповідно, ідентифікувати особу прокурора з використанням програмного забезпечення під час проходження тестування неможливо, що гарантує анонімність складення іспиту.

Персональні дані, які дозволяють ідентифікувати особу, містяться виключно у паперових відомостях, які використовуються кадровою комісією та робочими групами для фіксації результатів складення прокурорами іспитів. При цьому у такій відомості фіксується лише обраний прокурором логін та не зазначається пароль до нього, що також унеможливлює будь-яке стороннє втручання в роботу програмного забезпечення. У звіті про проходження іспиту зазначені дата, час, деталізація відповідей на питання, а також унікальний логін користувача, який відповідає логіну, зазначеному у відомості про результати тестування.

Відповідач 3 вказував на те, що згідно з пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у регіональних прокуратурах, звільняються керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 за умови настання однієї з наступних підстав, в тому числі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.

Зазначені норми Закону № 113 є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами.

У зв`язку з цим, 04 травня 2020 року прокурор Донецької області видав наказ № 393-к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури з міжнародно-правових доручень прокуратури Донецької області та органів прокуратури.

Відповідач 3 зауважив, що Законом № 113 внесені зміни до ст. ст. 32 та 40 КЗпП України, які передбачали, що переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус; особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а також особливості застосування до них положень ч. 2 цієї статті, ст. ст. 42, 42-1, ч. ч. 1- 3 ст. 49-2, ст. 74, ч. 3 ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Також ч. 5 ст. 51 Закону № 1697 визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі повторного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

З огляду на це відповідач 3 стверджував, що норми Законів № 1697 і № 113 є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі КЗпП України, а тому безпідставними є доводи позивача про те, що під час його звільнення не були дотримані норми законодавства про працю.

Відповідач 3 покликався на абз. 6 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 і зауважив, що перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, а тому довод позивача про незаконність звільнення в період його тимчасової непрацездатності є безпідставним.

Також відповідач 3 вважав помилковими доводи позивача про протиправність наказу про звільнення через відсутність підстав для застосування п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 у зв`язку з відсутністю факту ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або скорочення кількості прокурорів.

Відповідач 3 наголосив, що відповідно до п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 звільнення прокурорів за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 здійснюється за умови настання однієї з підстав, передбачених п. п. 1-4 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113. При цьому, такої умови як прийняття уповноваженими органами чи особами рішення про ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури, скорочення кількості прокурорів, п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 не передбачено.

Відповідач 3 вказував на те, що юридичним фактом, що зумовив звільнення позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ним атестації.

Крім того, скорочення кількості прокурорів органів прокуратури передбачено ст. 14 Закону № 1697 в редакції Закону № 113, згідно з якими загальна чисельність прокурорів органів прокуратури становить не більше 10000 осіб; приведення у відповідність до вимог ст. 14 Закону № 1697 кількісного складу органів прокуратури здійснюється, крім іншого, шляхом проведення атестації на виконання вимог Закону № 113.

За таких умов, застосування п. 6 розділу V Порядку № 221 щодо визнання рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації достатньою підставою для видання наказу про звільнення прокурора саме на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 є правомірним та не суперечить законодавству, а тому безпідставним є твердження позивача про відсутність в оскаржуваному наказі чітких підстав звільнення.

Відповідач 3 доводив, що звільнення позивача не призвело до порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, позивач звільнений із займаної посади у зв`язку з прийняттям кадровою комісією рішення про неуспішне проходження ним атестації, тобто з підстави, що прямо передбачена пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113.

Проведення атестації прокурорів як першочергової, тимчасової та надзвичайної процедури в розумінні Венеціанської комісії є необхідним у демократичному суспільстві, оскільки атестація спрямована на кадрове перезавантаження органів прокуратури з метою посилення інституційної спроможності, ефективності системи органів прокуратури та, як наслідок, підвищення до неї довіри суспільства.

Відповідність прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності є його обов`язком згідно з Законом № 1697 та міжнародними стандартами.

Проведення реформи органів прокуратури загалом, і атестації зокрема, спрямоване на ефективне виконання прокуратурою своїх конституційних обов`язків як складової системи правосуддя України, від ефективності діяльності якої залежить захист прав і свобод інших осіб. Як наслідок, підтвердження професійної компетентності прокурора, його відповідності вимогам професійної етики та доброчесності безпосередньо впливає на ефективність його діяльності, від чого залежить рівень захисту прав і свобод необмеженої кількості осіб.

Відповідач 3 окремо наголосив, що міра втручання з боку держави у сферу приватного життя особи в аспекті професійної діяльності у даному випадку є повністю співставною із ступенем втручання держави з аналогічною метою у діяльність особи на посаді судді, що було визнано і законним, і конституційним згідно з висновком Конституційного Суду України від 20 січня 2016 року № І-в/2016.

До того ж, у п. 6 Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи від 25 грудня 2008 року № 1165 (1998) вказано, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя. Тому посадові особи повинні усвідомлювати публічний характер своєї діяльності та миритися із певними обмеженнями чи втручанням в окремі права.

Таким чином, звільнення позивача із займаної посади з підстави, що передбачена пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, жодним чином не суперечить ст. 8 Конвенції.

Відповідач 3 вказував на безпідставність доводів позивача щодо дискримінаційності умов атестації.

Рішення про початок заходів з реформування (реорганізації) органів прокуратури, в тому числі Генеральної прокуратури України, прийнято Верховною Радою України шляхом прийняття Закону № 113.

Конституцією України (ст. 24) гарантовано рівність конституційних прав і свобод громадян.

Рівність перед законом означає рівну для всіх громадян обов`язковість конкретного закону з усіма відмінностями у правах або обов`язках, привілеях чи обмеженнях, які у цьому законі встановлені. Відповідні державні органи і посадові особи повинні керуватися конкретним законом, а всі індивіди, на яких поширюється дія цього закону, є рівними щодо застосування його до них. Будь-які винятки можуть встановлюватись тільки законом, якщо Конституція це допускає. Такі винятки повинні мати публічно-правовий характер і слугувати публічним інтересам, виступати гарантіями здійснення цими особами суспільно корисних і важливих державних функцій, професійної діяльності в інтересах всіх членів суспільства.

Закон № 113 та Порядок № 221 визначають процедуру проходження атестації прокурорів і ставлять їх у рівні умови під час її проходження.

Як зазначено в Пояснювальній записці до проекту Закону № 113, цей законопроект спрямований на запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури. Основною метою законопроекту є створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 12 червня 2007 року № 2-рп/2007 вказав на необхідність відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визначаючи таку практику допустимою, якщо додаткове унормування процесу ставить за мету не звузити обсяг прав і свобод, а уточнити зміст та регламентацію процедурних питань і окреслити загальні межі основоположних прав.

Відповідно до ст. 7 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, ратифікованої Україною 18 жовтня 2006 року, держава може встановлювати спеціальні вимоги (обмеження) до державних посадових осіб, критерії стосовно кандидатів і виборів на державні посади.

Ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці № 11 про дискримінацію в галузі права та занять 1958 року встановлено, що будь-яке розрізнення, недопущення або перевага відносно певної роботи, що ґрунтується на її специфічних вимогах, дискримінацією не вважається.

Також при вирішенні порушеного питання необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, який в рішенні від 07 липня 2004 року у справі № 1-14/2004 вказав, що конституційний принцип рівності не виключає можливості законодавця при регулюванні трудових відносин встановлювати певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій, у тому числі вводити особливі правила, що стосуються підстав і умов заміщення окремих посад, якщо цього потребує характер професійної діяльності.

З огляду на викладене, а також з урахуванням того, що порядок та умови атестації прокурорів регіональних прокуратур є однаковими для всіх прокурорів та ґрунтуються на вимогах Закону № 113, відповідач 3 стверджував, що процедура атестації проведена без будь-яких дискримінаційних ознак.

Твердження позивача про неконституційність Закону № 113 відповідач 3 вважав безпідставним, оскільки ні Закон № 113, ні його окремі положення Конституційний Суд України не визнавав неконституційними.

Відповідач 3 наголосив на безпідставності позовних вимог в частині поновлення позивача на посаді, оскільки поновлення на посаді прокурора, який неуспішно пройшов атестацію, суперечитиме конституційному принципу рівності громадян, надасть йому привілеї перед прокурорами, які успішно пройшли атестацію, та суперечитиме Закону № 113.

Положення ст. ст. 40, 235 КЗпП України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки норми Закону № 113, який є спеціальним, мають застосовуватись імперативно, а прокурор може бути переведений на посаду в обласній прокуратурі лише у разі успішного проходження ним атестації, передбаченої розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113.

Просив відмовити в позові.

Позивач надав відповідь на відзив відповідача 3, в якому вказав, що Офіс Генерального прокурора не спростував його доводи, викладені у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Внаслідок тимчасової окупації його населеного пункту позивач був вимушений переміститися на підконтрольну органам державної влади України територію та набув статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджено довідкою від 21 грудня 2018 року № 1411-/51623.

Фактичне місце проживання/перебування позивача після переміщення: АДРЕСА_2 .

На підставі записів в трудовій книжці серії НОМЕР_4 та наказів прокурора Донецької області від 17 липня 2017 року № 1291-к, від 03 лютого 2020 року № 124-к суд встановив таке:

[…]

Запис 13 - 27 листопада 1998 року на підставі наказу від 27 листопада 1998 року № 1664-о ОСОБА_1 був призначений стажистом на вакантну посаду помічника Шахтарського міжрайонного прокурора Донецької області.

Запис 14 - 25 листопада 1999 року на підставі наказу від 25 листопада 1999 року № 1737-о призначений помічником Шахтарського міжрайонного прокурора.

Запис 15 - 06 квітня 2000 року на підставі наказу від 06 квітня 2000 року № 366-о переведений помічником Кіровського міжрайонного прокурора.

Запис 16 - 03 лютого 2011 року прийняв Присягу працівника прокуратури.

[…]

Запис 24 - 03 лютого 2020 року на підставі наказу від 03 лютого 2020 року № 124-к ОСОБА_1 призначений прокурором прокуратури з міжнародно-правових доручень прокуратури Донецької області.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин позивач обіймав посаду прокурора прокуратури з міжнародно-правових доручень прокуратури Донецької області.

З метою удосконалення організації роботи прокуратури Донецької області наказами Генерального прокурора від 31 січня 2020 року № 10ш та від 04 травня 2020 року № 17ш внесені зміни до структури та штатного розпису прокуратури Донецької області. Ці зміни передбачали ліквідацію одних і утворення інших управлінь та відділів, скорочення одних і введення інших посад у штатному розписі.

Згідно з наказом Генерального прокурора від 03 вересня 2020 року № 410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» перейменована без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа «Прокуратура Донецької області» у «Донецька обласна прокуратура».

Наказом Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 46ш «Про затвердження структури та штатної чисельності апаратів обласних прокуратур», з-поміж іншого, затверджена структура та штатна чисельність апарату Донецької обласної прокуратури.

11 вересня 2020 року на підставі наказів Генерального прокурора від 03 вересня 2020 року № 410 та від 08 вересня 2020 року № 414 до трудової книжки позивача внесений запис про перейменування прокуратури Донецької області на Донецьку обласну прокуратуру.

Щодо проходження позивачем атестації суд встановив такі обставини.

10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

В цій заяві позивач зазначив, що на підставі п. 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 просить перевести його на посаду прокурора в обласній прокуратурі і для цього допустити до проходження атестації.

Позивач вказав, що з умовами та процедурами проведення атестації, визначеними Порядком № 221, ознайомлений та погоджується.

Серед іншого, позивач підтвердив, що усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком № 221, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, його буде звільнено з посади прокурора.

Оригінали заяв працівників прокуратури Донецької області про переведення на посаду прокурора та про намір пройти атестацію, в тому числі заява ОСОБА_1 , разом з листом від 15 жовтня 2020 року № 11/1524 були надіслані до Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури, про що свідчать відповідний лист та реєстр поданих заяв прокурорами органів прокуратури Донецької області станом на 12 лютого 2020 року.

Наказом Генерального прокурора від 07 лютого 2020 року № 77 «Про створення першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур» відповідно до п. п. 9, 11, пп. 8 п. 22 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, п. 4 розділу І Порядку № 221, п. п. 2-4 Порядку № 233 з метою проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур, у тому числі військових прокуратур регіонів України і об`єднаних сил, утворена Перша кадрова комісія та визначений її персональний склад.

Наказом Генерального прокурора від 07 лютого 2020 року № 78 «Про створення другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур» відповідно до п. п. 9, 11, пп. 8 п. 22 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, п. 4 розділу І Порядку № 221, п. п. 2-4 Порядку № 233 з метою проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур, у тому числі військових прокуратур регіонів України і об`єднаних сил, утворена Друга кадрова комісія та визначений її персональний склад.

Наказами Генерального прокурора від 27 лютого 2020 року № 117 «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 07.02.2020 № 78 «Про створення другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур», від 06 березня 2020 року № 136 «Про внесення змін до наказів Генерального прокурора від 07.02.2020 № 77 і № 78 про створення першої та другої кадрової комісій з атестації прокурорів регіональних прокуратур» внесені зміни до персонального складу Другої кадрової комісії.

07 лютого 2020 року Генеральний прокурор видав наказ № 80 «Про створення робочої групи другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур».

Цим наказом з метою забезпечення організаційного і технічного супроводу роботи Другої кадрової комісії утворена робоча група, до складу якої включені спеціалісти з технічного забезпечення та супроводження користувачів, інформатизації та телекомунікацій, функціонування центрів приймання-передачі даних та мультимедійних систем Офісу Генерального прокурора та інституту підвищення кваліфікації прокурорів Національної академії прокурорів України, а також юридичні радники і експерт ІТ, делеговані міжнародними і неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями.

Наказом Генерального прокурора від 02 червня 2020 року № 259 «Про визнання такими, що втратили чинність, наказів Генерального прокурора щодо створення кадрових комісій з атестації прокурорів регіональних прокуратур, а також їх робочих груп» визнані такими, що втратили чинність накази Генерального прокурора від 07 лютого 2020 року №№ 77-80.

Отже, Перша та Друга кадрові комісії та їх робочі групи здійснювали свою діяльність в період з 07 лютого 2020 року по 02 червня 2020 року.

Як свідчить протокол засідання Першої кадрової комісії від 20 лютого 2020 року № 1 в порядку денному були такі питання:

1. Про розгляд питання щодо складання прокурорами іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки в один день.

2. Про організаційне та технічне забезпечення складання іспитів у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

3. Про формування графіка складання іспитів у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

4. Про затвердження форми: акта про істотне порушення прокурором порядку проведення атестації; акта про дострокове завершення тестування з незалежних від членів комісії та прокурора причин; відомості про результати тестування.

З першого питання порядку денного кадрова комісія вирішила відповідно до п. 2 розділу ІІІ Порядку № 221 провести складання прокурорами іспиту у форі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлені рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноважень прокурора та іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки в один день. До складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки допускаються прокурори, які за результатами складання іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрали кількість балів, що дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, встановлений у п. 4 розділу II Порядку № 221.

Голосували: «за» - одноголосно.

З другого питання порядку денного комісія вирішила взяти до відома інформацію щодо організаційного та технічного забезпечення складання іспитів у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, що здійснюється за підтримки Міжнародної організації з розвитку права (IDLO).

Голосували: «за» - одноголосно.

З третього питання порядку денного комісія вирішила відповідно до п. 2 розділу III Порядку № 221 сформувати, на підставі наданої Департаментом кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора інформації про прокурорів і слідчих регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), які подали письмові заяви про переведення на посаду прокурора в обласних прокуратурах, та про їх намір пройти атестацію, графік складання іспитів у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та у формі анонімно тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (Додаток № 1 до Протоколу). Доручити голові комісії оприлюднити затверджені графік складання вказаних іспитів із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час і місце проведення тестувань на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Голосували: «за» - одноголосно.

З четвертого питання порядку денного кадрова комісія прийняла рішення затвердити форми:

акта про істотне порушення прокурором порядку проведення атестації (відповідно до п. 3 розділу V Порядку № 221) (Додаток № 2 до Протоколу);

акта про дострокове завершення тестування з незалежних від членів комісії та прокурора причин (відповідно до п. 7 розділу І Порядку № 221) (Додаток № 3 до Протоколу);

відомості про результати тестування (відповідно до п. 3 розділу II та п. 4 розділу ІІІ Порядку № 221) (Додаток № 4 до Протоколу).

Голосували: «за» - одноголосно.

20 лютого 2020 року голова Першої кадрової комісії Чумак В. (відповідно до протоколу засідання Першої кадрової комісії від 20 лютого 2020 року № 1) затвердив Графік складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Позивач включений до складу групи 1, яка мала складати іспит 05 березня 2020 року.

21 лютого 2020 року на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора оприлюднено повідомлення наступного змісту:

«Затверджено графік складання іспиту на знання і вміння застосовувати закон для прокурорів регіональних прокуратур.

Затверджено графік складання іспиту на знання і вміння застосовувати закон для прокурорів регіональних прокуратур, у тому числі військових прокуратур регіонів України і об`єднаних сил.

Завантажити відповідний документа можна за посиланням: Графік».

28 лютого 2020 року на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора оприлюднено повідомлення наступного змісту:

«До уваги прокурорів, які складатимуть іспити в рамках проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур з 2 по 5 березня 2020 року (ОНОВЛЕНО)

28 лютого 2020 року відбулося спільне засідання двох кадрових комісій з атестації прокурорів регіональних прокуратур за результатами якого прийнято наступне рішення.

Визначити Першу кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур відповідальною за проведення тестування на знання і вміння застосовувати закон, а також на загальні здібності в рамках проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур 2 та 4 березня 2020 року.

Визначити Другу кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур відповідальною за проведення тестування на знання і вміння застосовувати закон, а також на загальні здібності в рамках проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур 3 та 5 березня 2020 року.

Зокрема, прокурори, які згідно графіку проходять тестування 2 та 4 березня 2020 року, можуть звертатися із заявами до Першої кадрової комісії відповідно до Порядку проходження прокурорами атестації.

Прокурори, які згідно графіку проходитимуть тестування 3 та 5 березня 2020 року, можуть звертатися із заявами до Другої кадрової комісії відповідно до Порядку проходження прокурорами атестації.

Звертаємо увагу прокурорів, що згідно п. 11 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено співбесіду відповідного прокурора.

Згідно з п. 3-1 Порядку проходження прокурорами атестації, прокурори, які переведені до місцевих прокуратур та включені до оприлюдненого у встановленому порядку графіка складання іспиту (графіка складання іспитів), продовжують проходження атестації до ухвалення кадровою комісією рішення про успішне або неуспішне проходження ними атестації незалежно від призначення (переведення) в інший орган прокуратури».

ОСОБА_1 проходив перший етап атестації у складі групи прокурорів, яка складала іспит у формі анонімного тестування на знання та вміння у застосуванні закону і відповідності здійснювати повноваження прокурора 05 березня 2020 року.

На підставі звіту «Атестація прокурорів регіональних прокуратур» суд встановив такі обставини.

Користувач з логіном U10 почав тестування о 09:23:57 05 березня 2020 року і завершив його о 10:29:10 05 березня 2020 року; на тестування витрачено 01:05:13 часу; результат тестування - тест не складено; набраний бал - 69.

До складу тесту, який проходив користувач з логіном U10, включено 25 блоків питань, в тому числі: 1. КПК - 40 питань, 30 коректних відповідей; 2. КК - 30 питань, 20 коректних відповідей; 3. ЄКПЛ та практика ЄСПЛ - 3 питання, 3 коректні відповіді; 4. Конвенції - 1 питання, 1 коректна відповідь; 5. Антикорупційне законодавство - 3 питання, 3 коректні відповіді; 6. Закон України «Про прокуратуру» - 2 питання, 1 коректна відповідь; 7. Організація діяльності ОП - 2 питання, 2 коректні відповіді; 8. Професійна етика прокурора - 2 питання, 1 коректна відповідь; 9. Інструкція про НСРД+Докази - 1 питання, 1 коректна відповідь; 10. Господарський кодекс - 1 питання, 1 коректна відповідь; 11. Господарський процесуальний кодекс - 1 питання, 0 коректних відповідей; 12. Державна таємниця - 1 питання, 0 коректних відповідей; 13. Закон України «Про ОРД» - 1 питання, 1 коректна відповідь; 14. Закон України «Про ДБР» - 1 питання, 0 коректних відповідей; 15. Закон України «Про НАБУ» -1 питання, 1 коректна відповідь; 16. Закон України «Про СБУ» - 1 питання, 0 коректних відповідей; 17. Закон України «Про запоб. відмив. ДОЗШ» - 1 питання, 0 коректних відповідей; 18. Закон України «Про Національну поліцію» - 1 питання, 1 коректна відповідь; 19. Закон України «Про АРМА» - 1 питання, 0 коректних відповідей; 20. КУпАП - 1 питання, 1 коректна відповідь; 21. КАСУ - 1 питання, 1 коректна відповідь; 22. Конституція України - 1 питання, 0 коректних відповідей; 23. КВК - 1 питання, 0 коректних відповідей; 24. ЦК - 1 питання, 0 коректних відповідей; 25. ЦПК - 1 питання, 1 коректна відповідь.

Налаштування іспиту: тривалість іспиту (хвилин) - 100, кількість балів для проходження іспиту - 70.

Звіт «Атестація прокурорів регіональних прокуратур» свідчить, що користувач з логіном U10 надав некоректні відповіді на такі запитання:

1. Блок 1. КПК, питання 968 «Відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України який з перелічених критеріїв не передбачений щодо судового рішення?», коректний варіант відповіді - «Послідовність», відповідь користувача - «Вмотивованість».

2. Блок 1 КПК, питання 150 «Відповідно до ч. 3 ст. 153 Кримінального кодексу України «Сексуальне насильство» особливо кваліфікуючою ознакою сексуального насильства є», коректна відповідь - «вчинене щодо неповнолітньої особи», відповідь користувача - «вчинене щодо подружжя»;

3. Блок 1 КПК, питання 135 «Представником органу пробації відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України є», коректна відповідь - «посадова особа такого органу, яка за ухвалою суду складає та подає до суду досудову доповідь», відповідь користувача - «будь-яка особа, яка працює в органі пробації»;

4. Блок 6 Закон України «Про прокуратуру», питання 61 «У якому випадку може бути ініційовано звітування члена Ради прокурорів України перед всеукраїнською конференцією прокурорів?», коректна відповідь - «у разі невиконання чи неналежного виконання членом Ради прокурорів покладених на нього обов`язків», відповідь користувача - «за власною ініціативою відповідно до розподілу обов`язків»;

5. Блок 14. Закон України «Про Державне бюро розслідувань», питання 16 «За чиїм письмовим запитом Державне бюро розслідувань та його уповноважені посадові особи отримують інформацію, необхідну у справах про злочини, що знаходяться у їх провадженні?», коректна відповідь - «директора Державного бюро розслідувань, його уповноваженого заступника, директорів територіальних органів Державного бюро розслідувань або їхніх уповноважених заступників», відповідь користувача - «слідчого Державного бюро розслідувань»;

6. Блок 1. КПК, питання 1854 «Чи може бути надано тимчасовий доступ до листування між захисником та його клієнтом або будь-якою особою, яка представляє клієнта?», коректна відповідь - «ні, такий доступ заборонений», відповідь користувача - «так, якщо сторони такого листування не висловили заперечення проти такого доступу»;

7. Блок 1. КПК, питання 933 «Відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України від час судового розгляду кримінального провадження, з метою з`ясування відомостей, що містяться у звуко- і відеозаписах, судом може бути залучено:», коректна відповідь - «спеціаліста», відповідь користувача - «лише особу, яка здійснила звуко- і відеозапис»;

8. Блок 23. Кримінально-виконавчий кодекс, питання 32 «Чи мають право узяті під варту іноземці на побачення з представниками посольств і консульських установ відповідних держав?», коректна відповідь - «іноземним громадянам, взятим під варту, побачення з представниками посольств і консульств відповідних держав надається за погодженням з Міністерством закордонних справ України із письмового дозволу слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження»; відповідь користувача - «мають право на побачення без обмежень та додаткових дозволів»;

9. Блок 2. Кримінальний кодекс України, питання 493 «Де у Кримінальному кодексі України визначено, в яких випадках злочин, передбачений ст. 368 («Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою») визнається вчиненим повторно», коректна відповідь - «у примітці 4 до ст. 354 Кримінального кодексу України», відповідь користувача - «у примітці 3 до ст. 368 Кримінального кодексу України»;

10. Блок 2. Кримінальний кодекс України, питання 983 «У разі ухилення неповнолітнього, що вчинив злочин, від застосування до нього примусових заходів виховного характеру:», коректна відповідь - «ці заходи скасовуються і неповнолітній притягується до кримінальної відповідальності», відповідь користувача - «такому неповнолітньому суд робить попередження»;

11. Блок 11. Господарський процесуальний кодекс, питання 46 «Протягом якого строку господарський суд розглядає справу по суті, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України?», коректна відповідь - «протягом 30 днів з дня початку розгляду справи по суті», відповідь користувача - «протягом 60 днів з дня початку розгляду справи по суті»;

12. Блок 2. Кримінальний кодекс України, питання 815 «До діянь, що характеризують об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 304 Кримінального кодексу України («Втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність»), зокрема, відносять:», коректна відповідь - «втягнення неповнолітніх у азартні ігри», відповідь користувача - «спонукання неповнолітніх до застосування допінгу»;

13. Блок 2. Кримінальний кодекс України, питання 1235 «За чинним Кримінальним кодексом України злочином якого ступеня тяжкості є злочин, який передбачає основне покарання у вигляді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років?», коректна відповідь - «тяжким злочином», відповідь користувача - «злочином невеликої тяжкості»;

14. Блок 22. Конституція України, питання 219 «Хто призначає всеукраїнський референдум для затвердження законопроекту про внесення змін до розділів І, ІІІ, ХІІІ Конституції України?», коректна відповідь - «Президент України», відповідь користувача - «народ України»;

15. Блок 24. Цивільний кодекс України, питання 60 «Які права не відносяться до немайнових прав фізичної особи, відповідно до Цивільного кодексу України?», коректна відповідь - «право на отримання земельної ділянки», відповідь користувача - «право на недоторканість житла»;

16. Блок 2. Кримінальний кодекс України, питання 194 «Яка ознака не впливає на розмежування злочину, передбаченого ст. 199 Кримінального кодексу України «Виготовлення, зберігання, придбання, перевезення, пересилання, ввезення в Україну з метою використання при продажу товарів, збуту або збут підроблених грошей, державних цінних паперів, білетів державної лотереї, марок акцизного податку чи голографічних захисних елементів» та ст. 190 «Шахрайство»?», коректна відповідь - «суб`єкт злочину», відповідь користувача - «предмет злочину»;

17. Блок 2. Кримінальний кодекс України, питання 1184 «Що є метою диверсії?», коректна відповідь - «ослаблення держави», відповідь користувача - «порушення громадської безпеки»;

18. Блок 1. Кримінальний процесуальний кодекс України, питання 42 «Отримання судом від учасників кримінального провадження показань усно є змістом такої засади кримінального провадження, як:», коректна відповідь - «безпосередність дослідження показань, речей, документів», відповідь користувача - «гласність і відкритість судового провадження»;

19. Блок 17. Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», питання 11 «Який строк виконання публічних функцій дозволяє віднести визначену Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» фізичну особу до категорії національних публічних діячів:», коректна відповідь - «протягом останніх трьох років», відповідь користувача - «протягом останніх шести місяців»;

20. Блок 1. Кримінальний процесуальний кодекс України, питання 1443 «Повторною є експертиза:», коректна відповідь - «під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз)», відповідь користувача - «що проводиться із застосуванням спеціальних знань різних галузей науки, техніки або інших спеціальних знань, під час проведення якої досліджуються додаткові матеріали, які не були надані під час проведення первинної експертизи»;

21. Блок 2. Кримінальний кодекс України, питання 954 «Згідно з чинним Кримінальним кодексом України, покарання у вигляді обмеження волі полягає у триманні особи:», коректна відповідь - «в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залучення засудженого до праці», відповідь користувача - «у виховних колоніях відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці»;

22. Блок 22. Кримінальний кодекс України, питання 1392 «Відповідно до примітки ст. 354 Кримінального кодексу України «Підкуп працівника підприємства, установи чи організації» обіцянкою неправомірної вигоди є (оберіть найбільш поточне та повне визначення):», коректна відповідь - «висловлення наміру про надання неправомірної вигоди з повідомленням про час, місце, спосіб надання неправомірної вигоди», відповідь користувача - «висловлення наміру про надання неправомірної вигоди з повідомленням про час, місце, спосіб та розмір неправомірної вигоди»;

23. Блок 16. Закон України «Про Службу безпеки України», питання 5 «Ким затверджується положення про колегію Служби безпеки України?», коректна відповідь - «Президентом України», відповідь користувача - «Головою Служби безпеки України»;

24. Блок 1. Кримінально-процесуальний кодекс України, питання 314 «Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасував арешт майна, якщо»; коректна відповідь - «воно не підлягає спеціальній конфіскації», відповідь користувача - «підозрюваного звільнено від кримінальної відповідальності»;

25. Блок 1. Кримінально-процесуальний кодекс України, питання 1590 «Право на розгляд справи у присутності обвинуваченого:», коректна відповідь - «може зазнавати втручання з боку держави, якщо здійснюється на підставі закону, з легітимною метою та є необхідним у демократичному суспільстві», відповідь користувача - «є абсолютним»;

26. Блок 12. Державна таємниця, питання 9 «Які грифи (ступені) секретності передбачені відповідно до Закону України «Про державну таємницю», коректна відповідь - «особливої важливості, цілком таємно, таємно», відповідь користувача - «особливої важливості, цілком таємно, таємно, конфіденційно»;

27. Блок 2. Кримінальний кодекс України, питання 390 «Від якого покарання особа може бути звільнена із застосуванням положень ст. 75 Кримінального кодексу України «Звільнення від відбування покарання з випробуванням?», коректна відповідь - «службові обмеження для військовослужбовців», відповідь користувача - «громадські роботи»;

28. Блок 1. Кримінальний процесуальний кодекс України, питання 1684 «Відповідно до вимог КПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом:», коректна відповідь - «трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції», відповідь користувача - «шести місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції»;

29. Блок 1. Кримінально-процесуальний кодекс України, питання 318 «Чи є затримання під час досудового розслідування запобіжним заходом?», коректна відповідь - «так», відповідь користувача - «ні»;

30. Блок 19. Закон України «Про АРМА», питання 1 «В якому значенні у Законі України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» вживається термін «активи»?», коректна відповідь - «кошти, майно, майнові та інші права, на які може бути накладено або накладено арешт у кримінальному провадженні або які конфісковані за рішенням суду у кримінальному провадженні», відповідь користувача - «готівкові кошти, кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, майно та майнові права, на які може бути накладено у кримінальному провадженні або які конфісковані за рішенням суду у кримінальному провадженні»;

31. Блок 8. Професійна етика прокурора, питання 72 «В чому полягає вимога щодо ставлення прокурора до релігії?», коректна відповідь - «в обов`язку не допускати втручання релігійних організацій у свої службові справи», відповідь користувача - «в обов`язку не ставити власні релігійні переконання вище принципів верховенства права та законності».

Результати тестування на знання та вміння у застосуванні закону і відповідності здійснювати повноваження прокурора відображені у відповідній відомості, яка підписана головою та секретарем Другої кадрової комісії.

В рядку 3 відомості наведені такі дані: прізвище, ім`я, по батькові кандидата - ОСОБА_1 , посвідчення № НОМЕР_5 , логін НОМЕР_6 , підпис прокурора за отриманий логін, результат тестування - 69, підпис прокурора щодо підтвердження результату тестування, прізвище і підпис особи, що зафіксувала результати тестування.

В графі «Примітки» рядку 3 відомості будь-які записи відсутні.

Таким чином, звіт «Атестація прокурорів регіональних прокуратур» та відомість про результати тестування свідчать, що 05 березня 2020 року позивач розпочав та завершив складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, за результатами тестування позивач набрав 69 балів.

При цьому належні та допустимі докази (акт про дострокове завершення тестування з незалежних від членів комісії та прокурора причин та заяви), які б свідчили, що ОСОБА_1 достроково завершив тестування з незалежних від членів комісії та прокурора причин, (наприклад за станом здоров`я чи внаслідок виникнення технічних проблем в роботі комп`ютерної техніки та/або програмного забезпечення), або, що до початку тестування, під час його проходження чи одразу після його завершення позивач звертався до членів кадрової комісії та/або робочої групи з заявами про незгоду з порядком проведення атестації, про неможливість проходження тестування за станом здоров`я, про виникнення технічних проблем в роботі комп`ютерної техніки та/або програмного забезпечення, суду не надані.

Твердження позивача про те, що 05 березня 2020 року він звертався до члена кадрової комісії, не підтверджено будь-якими доказами.

Між тим, суд встановив, що ОСОБА_1 звернувся до секретаря Другої кадрової комісії з заявою, в якій просив вирішити питання про призначення нової дати складання іспиту та допустити його до нього.

Заява обґрунтована тим, що 05 березня 2020 року після складання позивачем іспиту (1 група) у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, у зв`язку з технічними причинами, неправильним зарахуванням комп`ютерною системою балів та впевненістю в набранні достатньої кількості балів для успішного складання іспиту, він завернувся до члена комісії про надання у документальному вигляді переліку питань, які він вирішував під час іспиту, наданих ним відповідей та правильних варіантів відповідей. Позивачу в цьому було відмовлено.

В цій заяві позивач зазначив, що на час оголошення іспиту та умов його проведення перебував на стаціонарному лікуванні в м. Маріуполь з 17 лютого 2020 року, що унеможливило його своєчасну обізнаність про проведення іспиту та підготовку до нього.

Враховуючи викладене, керуючись п. 7 розділу І, п. 2 розділу 5 Порядку № 221, позивач просив надати в документальному вигляді результати складеного ним 05 березня 2020 року іспиту з обов`язковим зазначенням повного переліку питань та наданих ним відповідей, а також всіх варіантів відповідей в тому числі правильних.

Крім того, позивач просив вирішити питання про призначення нової дати складання відповідного іспиту та допустити його до нього.

Заява ОСОБА_1 датована 10 березня 2020 року та надіслана на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 12 березня 2020 року разом з листком непрацездатності, про що свідчить скріншот з поштової скриньки користувача з електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 на поштовому сервісі i.ua.

У відповідь на заяву позивача (реєстраційний № 54450-20 від 16 березня 2020 року), яка адресована Другій кадровій комісії, щодо надання переліку питань, які він вирішував під час проходження іспиту на знання і уміння застосування законодавства та з інших питань листом від 27 березня 2020 року № 06-572-20 (вихідний № 06/1/1-29613вих-20 від 27 березня 2020 року) Офіс Генерального прокурора повідомив, що копія цієї заяви направлена до Другої кадрової комісії для розгляду в межах повноважень.

Як свідчить протокол засідання Другої кадрової комісії від 02 квітня 2020 року № 4, серед іншого, в порядку денному були такі питання:

1. Ухвалення рішень про неуспішне проходження атестації прокурорами, які за результатами тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань і умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрали менше 70 балів;

3. Розгляд заяв про відкликання згоди на проходження атестації та про оскарження результатів тестування.

З питання № 1 порядку денного Друга кадрова комісія слухала ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 щодо ухвалення рішень стосовно переліку осіб, які за результатами тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрали менше 70 балів.

Другою кадровою комісією сформовано списки осіб, які за результатами тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрали менше 70 балів (додатки № 3 до протоколів № 1 від 03 березня 2020 року та № 2 від 05 березня 2020 року).

Станом на 02 квітня 2020 року заяви за результатами проходження вказаного тестування від прокурорів згідно з переліком (додаток 1 до цього протоколу) до Другої кадрової комісії не надходили. За відсутності таких заяв може бути прийнято рішення про неуспішне проходження атестації. Також під час проведення тестування звернень від вказаних осіб до робочої групи, до членів комісії не було, відповідні акти не складалися.

Вирішили: на підставі п. 5 розділу ІІ Порядку № 221 за результатами тестування осіб згідно з переліком (додаток № 1 до цього протоколу) з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, які набрали менше 70 балів, ухвалити рішення про неуспішне проходження атестації.

Голосували: «за» - одноголосно.

До Списку прокурорів, які неуспішно пройшли тестування на знання законодавства та відомості щодо подачі ними звернень відсутні, за 05 березня 2020 року під № 21 включений ОСОБА_1 з результатом 69 балів (додаток 1 до протоколу № 4 від 02 квітня 2020 року).

З питання № 3 порядку денного Друга кадрова комісія слухала ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо заяв прокурорів, в тому числі ОСОБА_1 , про повторне проходження тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, надання копій відомостей та роздруківок.

Вирішили: Згідно з даними системи тестування та відомостей з боку заявників тестування було завершено, під час проведення тестування відповідні акти не складалися. Надання роздруківок та копій відомостей про результати тестування та заявами прокурорів, які проходили тестування, Порядком № 221 не передбачено. Таким чином, підстави для повторного проходження вказаними прокурорами етапу тестування, передбаченого п. 7 розділу І Порядку № 221, відсутні. Відповідно до п. п. 6 і 7 розділу І Порядку № 221, п. 5 розділу ІІ Порядку № 221 за результатами розгляду заяв та на підставі результатів тестування відмовити вказаним прокурорам у повторному проходженні тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та визнати неуспішними проходження атестації зазначених осіб.

Голосували: «за» - одноголосно.

З приводу розгляду заяв ОСОБА_1 . Офіс Генерального прокурора повідомив суд, що заява позивача, датована 10 березня 2020 року, надійшла до Офісу Генерального прокурора 16 березня 2020 року і зареєстрована за вхідним № 54450-20; з метою забезпечення її розгляду Офіс Генерального прокурора передав цю заяву до Другої кадрової комісії, про що заявник повідомлений листом від 27 березня 2020 року № 06-572-20. Ця заява розглянута Другою кадровою комісією, про що зазначено в протоколі засідання вказаної комісії від 02 квітня 2020 року № 4 (питання № 3 порядку денного). Заява позивача від 12 березня 2020 року до Офісу Генерального прокурора не надходила.

02 квітня 2020 року Друга кадрова комісія (Кадрова комісія № 2 - як в рішенні) прийняла рішення № 101 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора».

Приймаючи це рішення, Друга кадрова комісія керувалася п. п. 13, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 та п. 6 розділу І, п. 5 розділу ІІ Порядку № 221 та, виходячи з того, що прокурор прокуратури з міжнародно-правових доручень прокуратури Донецької області ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні законі, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрав 69 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, вирішила, що він не допускається до проходження наступних етапів атестації.

У зв`язку з цим прокурор прокуратури з міжнародно-правових доручень прокуратури Донецької області ОСОБА_1 визнаний таким, що неуспішно пройшов атестацію.

23 квітня 2020 року до прокуратури Донецької області надійшов лист Офісу Генерального прокурора від 14 квітня 2020 року № 06/1/1-611вих-20 з рішеннями Першої та Другої кадрових комісій, прийнятими за наслідками проходження прокурорами регіональних прокуратур двох етапів атестації, які відбулися в період з 02 по 05 березня 2020 року, для прийняття рішень про звільнення з посади підпорядкованих прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

28 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до прокурора Донецької області з заявою, в якій вказував на невідповідність Закону № 113 Конституції України, зазначав, що на час проведення тестування, атестації та на момент звернення з цією заявою перебуває на лікуванні, з проведеною атестацією та звільненням не погоджується. У разі прийняття рішення про звільнення просив надати невикористані за час роботи в органах прокуратури відпустки (основні та додаткові) та зберегти на період відпустки місце роботи (посаду) та заробітну плату (допомогу).

Листом від 30 квітня 2020 року № 11/419 прокуратура Донецької області відхилила заяву позивача про надання відпусток.

04 травня 2020 року, керуючись ст. 11 Закону № 1697, пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, прокурор Донецької області видав наказ № 393-к, яким звільнив ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури з міжнародно-правових доручень прокуратури Донецької області та органів прокуратури Донецької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

Наказ від 04 травня 2020 року № 393-к виданий на підставі рішення кадрової комісії № 2 від 02 квітня 2020 року № 101.

04 травня 2020 року до трудової книжки позивача на підставі наказу від 04 травня 2020 року № 393-к внесений запис 25 про звільнення з посади, яку він обіймав, та з органів прокуратури Донецької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

04 травня 2020 року прокуратура Донецької області звернулася до ОСОБА_1 з повідомленням № 11/454 про те, що наказом прокурора Донецької області від 04 травня 2020 року № 393-к його звільнено з займаною посади та органів прокуратури Донецької області відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

З наказом від 04 травня 2020 року № 393-к ОСОБА_1 ознайомлений 13 травня 2020 року, про що свідчить його підпис на примірнику наказу. Того ж дня позивач отримав повідомлення про звільнення від 04 травня 2020 року № 11/454 (№ 11-323вих-20).

14 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Донецької області з заявою про надання копії трудової книжки, рішення Другої кадрової комісії та наказу про звільнення. Вказані документи позивач отримав 14 травня 2020 року, що засвідчив власним підписом на примірнику заяви.

Також суд встановив, що наказом прокурора Донецької області від 22 травня 2020 року № 483-к ОСОБА_1 призначений на посаду державної служби категорії «В» головного спеціаліста відділу організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області за результатами добору шляхом укладення контракту з 25 травня 2020 року на період дії карантину та до дня визначення переможця за результатами конкурсного відбору на цю посаду відповідно до законодавства; з встановленням випробувального терміну один місяць.

Наказ виданий на підставі контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, від 22 травня 2020 року № 16.

З приводу організації проведення першого етапу атестації суд також встановив такі обставини.

На підставі Угод між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про гуманітарне і техніко-економічне співробітництво від 07 травня 1992 року та про допомогу у галузі правоохоронної діяльності та кримінальної юстиції від 13 березня 2015 року Уряд Сполучених Штатів Америки через Бюро з міжнародних питань у сфері боротьби з незаконним обігом наркотиків та правоохоронних питань/Державний департамент Сполучених Штатів Америки, Відділ з правоохоронних питань Посольства Сполучених Штатів Америки в Україні як донор, Відділ з правоохоронних питань Посольства Сполучених Штатів Америки в Україні та Міжнародна організація права розвитку (IDLO) як виконавці та Офіс Генерального прокурора як реципієнт/бенефіціар розробили План спільних дій щодо реалізації проекту міжнародної технічної допомоги.

Мета проекту - сприяння реформі системи органів прокуратури в Україні.

Строк реалізації проекту - 11 лютого 2020 року - 31 грудня 2020 року.

Опис проекту - проект включає заходи, що здійснюватимуться Офісом Генерального прокурора, Міжнародною організацією права розвитку (IDLO) та Відділом з правоохоронних питань Посольства Сполучених Штатів Америки в Україні, спрямовані на підтримку реформи системи органів прокуратури.

Очікувані результати від реалізації проекту: підвищена інституційна ефективність та мінімізація корупційних ризиків у системі прокуратури шляхом оптимізації її організаційної структури і функцій, здійснення процесу атестації, організації конкурсного і меритократичного процесу відбору, створення ефективного Тренінгового центру та впровадження навчальних програм для прокурорів.

Кількісні критерії досягнення результативності проекту: по всій країні до 12 000 прокурорів отримують можливість пройти процедуру атестації; загальну кількість прокурорів буде зменшено щонайменше на 15%; щонайменше 50% вакантних посад, що залишилися після атестації, будуть заповнені шляхом проведення відкритого конкурсу; щонайменше 100 новопризначених прокурорів пройдуть професійну підготовку; щонайменше три незалежні експерти візьмуть участь у роботі кожної кадрової комісії Офісу Генерального прокурора; буде створено один Тренінговий центр.

Якісні критерії досягнення результативності проекту: покращено ефективність системи органів прокуратури в Україні шляхом оптимізації загальної організаційної структури та усунення дублювання і повторення функцій; мінімізовано корупційні ризики шляхом підвищення рівня прозорості та проведення меритократичної атестації/найму; процедура атестації здійснюється безпроблемно, ефективно і своєчасно за участі незалежних експертів і спостерігачів задля забезпечення довіри громадськості до процесу; конкурси для зовнішніх кандидатів на посади прокурорів проводяться прозоро, як тільки буде визначено кількість незаповнених посад; професійну компетентність і навички прокурорів покращено шляхом розробки і проведення тренінгових програм (з огляду на потреби) в новому Тренінговому центрі.

Як свідчить лист Національної академії прокуратури України від 22 січня 2020 року № 15/78, інформаційна система «Аналітична система оцінки знань» створена на замовлення Національної академії прокуратури України на підставі договору про надання послуг від 10 грудня 2018 року № 181210. Розробник Інформаційної системи - товариство з обмеженою відповідальністю «Лізард Софт». Виключні майнові права на інформаційну систему належать Національній академії прокуратури України.

Інформаційна система створена для внутрішнього користування під час навчального процесу в Національній академії прокуратури України і використовується в локальній мережі без доступу до мережі Інтернет. Під час створення Інформаційної системи вимоги Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» та державних стандартів щодо захисту інформації порушені не були.

Так, у ст. 8 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» зазначено, що державні інформаційні ресурси або інформація з обмеженим доступом, вимога щодо захисту якої встановлена законом, повинні оброблятися в системі із застосуванням комплексної системи захисту інформації з підтвердженою відповідністю. Підтвердження відповідності здійснюється за результатами державної експертизи в порядку, встановленому законодавством. Також у ст. 1 цього Закону надано пояснення комплексної системи захисту інформації як взаємопов`язаної сукупності організаційних та інженерно-технічних заходів, засобів і методів захисту інформації.

У Державному стандарті України «Захист інформації. Технічний захист інформації. Основні положення» (ДСТУ 3396.0-96) визначено, що об`єктом технічного захисту є інформація, що становить державну або іншу передбачену законодавством України таємницю, конфіденційна інформація, що є державною власністю чи передана державі у володіння, користування, розпорядження.

У «Загальних положеннях щодо захисту інформації в комп`ютерних системах від несанкціонованого доступу» (НД ТЗІ 1.1-002-99) зазначено, якщо порядок обробки і захисту інформації не регламентується законодавством, експертиза може виконуватись в необов`язковому порядку за поданням замовника (власника автоматизованої системи або інформації).

З урахуванням викладеного Національна академія прокуратури України не створювала комплексної системи захисту інформації для Інформаційної системи.

Надання доказів неможливості стороннього втручання в роботу програмного забезпечення, відсутності доступу в мережу Інтернет, а також питання обробки, зберігання та достовірності результатів під час проведення тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора прокурорами Генеральної прокуратури України (перший етап тестування) належить до компетенції робочої групи, що забезпечувала тестування.

Інформація, викладена в листі Національної академії прокуратури України від 22 січня 2020 року № 15/78 підтверджена договором про надання послуг від 10 грудня 2018 року № 181210 та ліцензійним сертифікатом від 11 грудня 2018 року.

Програмне забезпечення і комп`ютерна техніка, за допомогою яких проводилося тестування прокурорів регіональних прокуратур, перебуває на балансі Національної академії прокуратури України (нині - Тренінговий центр прокурорів України).

З приводу наявності технічних проблем під час проведення атестації суд встановив такі обставини.

Згідно з поясненнями відповідача 3 відповідно до листів товариства з обмеженою відповідальністю «Сайметрікс Україна» від 02 березня 2020 року № 20320-1 та від 27 квітня 2020 року № 270420-1 було зафіксовано серйозні технічні проблеми, що виникли під час проведення тестування на загальні здібності та навички 02 березня 2020 року та призвели до тимчасового зриву тестування під час його проведення; в наступні дні не було зафіксовано жодних технічних проблем, які б могли вплинути на результати учасників тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Збої в роботі комп`ютерної техніки під час проведення першого етапу атестації ні Офісом Генерального прокурора, ні представниками міжнародних партнерів, залучених до процесу тестування, не фіксувалися.

Ухвалою від 28 серпня 2020 року суд витребував у Офісу Генерального прокурора відеозапис проходження першого етапу тестування ОСОБА_1 , що відбулося 05 березня 2020 року.

Офіс Генерального прокурора такий доказ суду не надав, обґрунтовуючи це тим, що відеозаписи проведення першого та другого етапів атестації мають вигляд суцільного безперервного цілодобового запису з усіх приміщень, де проходило тестування; за цих обставин ідентифікувати конкретного прокурора із загалу тих, хто проходив у цій день іспит, та виділити його із загального відеопотоку не вбачається можливим.

Також суд дослідив надані позивачем документи щодо стану його здоров`я.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертної комісією серії 12 ААБ № 065190, за наслідками повторно огляду з 01 червня 2019 року ОСОБА_1 встановлена інвалідність ІІІ групи з причини загального захворювання на строк до 01 липня 2022 року.

Як свідчить листок непрацездатності серії АДК № 629906, з 17 лютого 2020 року по 10 березня 2020 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні; продовжував хворіти, видано новий листок непрацездатності серії АДГ № 230237.

Згідно з листком непрацездатності серії АДГ № 230237, позивач проходив амбулаторне лікування з 07 квітня 2020 року до 16 квітня 2020 року включно; з 17 квітня 2020 року до 24 квітня 2020 року включно; з 25 травня 2020 року до 04 травня 2020 року включно; з 05 травня 2020 року до 14 травня 2020 року включно; до роботи мав стати 15 травня 2020 року.

Табелі обліку робочого часу за січень-травень 2020 року свідчать про те, що ОСОБА_1 з 02 по 31 січня 2020 року перебував у черговій відпустці, з 01 по 16 лютого 2020 року відпрацював 10 робочих днів, з 17 лютого 2020 року по 04 травня 2020 року - не працював у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно з довідкою прокуратури Донецької області від 26 травня 2020 року № 18-85-746 заробітна плата ОСОБА_1 за два місяці, що передували звільненню, становила:

у січні 2020 року - 0,00 грн, кількість робочих днів згідно з графіком роботи - 0, фактична кількість відпрацьованих робочих днів - 0;

в лютому 2020 року - 11 266,42 грн, кількість робочих днів згідно з графіком роботи - 20, фактична кількість відпрацьованих робочих днів - 10.

За розрахунком прокуратури Донецької області, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1 126,64 грн; середньомісячна заробітна плата - 22 532,80 грн.

При цьому довідка Донецької обласної прокуратури від 24 лютого 2021 року № 21-85-299 про нараховану та виплачену заробітну плату з січня по травень 2020 року свідчить про те, що

в січні 2020 року позивачу нараховано 59 733,07 грн, в тому числі премія одноразова - 4 000,00 грн, оплата відпустки - 31 672,80 грн, матеріальна допомога на оздоровлення - 24 060,27 грн;

в лютому 2020 року нараховано 15 266,42 грн, в тому числі оплата згідно з окладом - 2 865,00 грн, премія щомісячна - 4 748,74 грн, надбавка за виконання ОВР - 2 607,15 грн, надбавка за вислугу років - 859,50 грн, премія одноразова - 4 000,00 грн, індексація - 186,03 грн;

в березні 2020 року нараховано 58 868,55 грн, в тому числі премія одноразова - 4 000,00 грн, лікарняні перші 5 днів - 6 907,05 грн, лікарняні Фонд соціального страхування - 24 865,38 грн, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань - 23 096,12 грн;

в квітні 2020 року нараховано 41 298,07 грн, в тому числі одноразова премія - 4 000,00 грн, лікарняні Фонд соціального страхування - 37 298,07 грн;

в травні 2020 року нараховано 102 668,08 грн, в тому числі компенсація за невикористані дні відпустки - 50 174,50 грн, лікарняні Фонд соціального страхування - 38 679,48 грн, лікарняний Фонд соціального страхування (не оподатковується єдиним внеском) - 13 814,10 грн.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом ст. 2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) право громадянина України на працю є одним з основних трудових прав працівників.

Положеннями ст. 5-1 КЗпП України встановлені гарантії забезпечення права громадян на працю, зокрема, щодо правового захисту від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Ст. 4 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697) установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом № 1697 забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113), який діє з 25 вересня 2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим до Закону № 1697 були внесені зміни.

Ст. 14 Закону № 1697 у зв`язку із внесенням до неї змін Законом № 113 передбачено скорочення кількості прокурорів органів прокуратури.

Ст. 14 Закону № 1697 в редакції Закону № 113, установлено, що загальна чисельність прокурорів органів прокуратури становить не більше 10 000 осіб. Приведення у відповідність з вимогами ст. 14 Закону № 1697 кількісного складу органів прокуратури здійснюється, крім іншого, шляхом проведення атестації на виконання вимог Закону № 113.

У тексті Закону № 1697 слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно словами «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».

Згідно з п. п. 6, 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697. Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Відповідно до п. 9 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

П. 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 установлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Згідно з п. 11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Відповідно до п. 12 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

П. 13 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 встановлено, що атестація прокурорів включає такі етапи: 1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди; 2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання. Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

П. 14 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 передбачено, що графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

Відповідно до п. 16 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 за результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Згідно з п. 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

За п.19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Указані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом № 1697.

Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді визначені ст. 51 Закону № 1697.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно з пп. 2 ч. 2 ст. 51 Закону № 1697 особами, які в установленому цим Законом порядку приймають рішення про звільнення прокурора з посади, є: керівник обласної прокуратури - стосовно прокурорів відповідної обласної прокуратури та прокурорів окружних прокуратур, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.

Ч. 5 ст. 51 Закону № 1697 установлено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

На підставі пп. пп. 1, 2 п. 1 розділу І Закону № 113 ст. 32 КЗпП України доповнена ч. 5 такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус»; ст. 40 доповнена ч. 5 такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч. 2 цієї статті, ст. ст. 42, 42-1, ч. ч. 1, 2, і 3 ст. 49-2, ст. 74, ч. 3 ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

На виконання вимог Закону № 113 наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 затверджений Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).

На час виникнення спірних правовідносин Порядок № 221 діяв у редакції від 20 лютого 2020 року, тобто зі змінами, внесеними наказами Генерального прокурора від 17 грудня 2019 року № 336, від 04 лютого 2020 року № 65 та від 19 лютого 2020 року № 102.

Згідно з п. 1 розділу І Порядку № 221 атестація прокурорів - це встановлена розділом ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Відповідно до абз. 3 п. 2 розділу І Порядку № 221 проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних) забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора, а прокурорів та слідчих місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) - кадрові комісії обласних прокуратур.

П. 3 розділу І Порядку № 221 визначено, що атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями прозоро та публічно у присутності прокурора, який проходить атестацію.

Згідно з п. 4 розділу І Порядку № 221 порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

П. 5 розділу І Порядку № 221 визначено, що предметом атестації є оцінка:

1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок);

2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Згідно з п. 6 розділу І Порядку № 221 атестація включає такі етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

П. 7 розділу І Порядку № 221 передбачено, що повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Відповідно до п. 8 розділу І Порядку № 221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень:

1) рішення про успішне проходження прокурором атестації;

2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Згідно з п. 9 розділу І Порядку № 221 атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Відповідно до п. 10 розділу І Порядку № 221 заява, вказана у п. 9 розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Особа, яку за рішенням суду поновлено на посаді прокурора або слідчого прокуратури після 15 жовтня 2019 року, подає таку заяву Генеральному прокурору упродовж 5 днів після видання керівником органу прокуратури наказу про її поновлення на посаді.

Заява підписується прокурором особисто.

П. 11 розділу І Порядку № 221 визначено, що особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.

У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.

У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.

Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.

Відповідно до п. 13 розділу І Порядку № 221 перебіг всіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

Складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора регламентовано нормами розділу ІІ Порядку № 221.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 221 після завершення строку для подання заяви, вказаної у п. 9 розділу I цього Порядку, кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Згідно з п. 2 розділу ІІ Порядку № 221 перелік тестових питань для іспиту затверджується Генеральним прокурором та оприлюднюється на веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за сім календарних днів до дня складання іспиту.

П. 3 розділу ІІ Порядку № 221 визначено, що тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії і триває 100 хвилин. Прокурор може завершити тестування достроково. Тестові питання обираються для кожного прокурора автоматично із загального переліку питань у кількості 100 питань. Кожне питання має передбачати варіанти відповіді, один з яких є правильним. Після закінчення часу, відведеного на проходження тестування, тестування припиняється автоматично, а на екран виводиться результат складання іспиту відповідного прокурора. Кожна правильна відповідь оцінюється в один бал. Максимальна кількість можливих балів за іспит становить 100 балів.

П. 4 розділу ІІ Порядку № 221 установлено, що прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Порядку № 221 прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки регламентовано нормами розділу ІІІ Порядку № 221.

Зокрема, абз. 2 п. 2 розділу ІІІ Порядку № 221 в редакції наказу Офісу Генерального прокурора від 04 лютого 2020 року № 65, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що кадрова комісія може прийняти рішення про складання прокурорами іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки в один день. У цьому випадку, кадрова комісія формує графік складання вказаних іспитів із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестувань, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспитів. До складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки допускаються прокурори, які за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрали кількість балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, встановлений у п. 4 розділу ІІ цього Порядку.

Інші питання, пов`язані із проведенням атестації прокурорів регламентовані нормами розділу V Порядку № 221.

Відповідно до п. 1 розділу V Порядку № 221 уповноваженими суб`єктами з питань забезпечення організаційної підготовки до проведення атестації та виконання функцій адміністративно-розпорядчого характеру, координування та узгодження дій під час підготовки і проведення атестації є члени комісії та робоча група відповідної кадрової комісії.

Згідно з п. 2 розділу V Порядку № 221 у разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії.

Відповідно до п. 5 розділу V Порядку № 221 рішення кадрових комісій, протоколи засідань, матеріали атестації прокурорів зберігаються в органі прокуратури, при якому функціонує відповідна кадрова комісія.

П. 6 розділу V Порядку № 221 установлено, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697. Відповідний наказ Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури може бути оскаржений прокурором у порядку, встановленому законодавством.

Порядок роботи кадрових комісій затверджений наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233 (далі - Порядок № 233).

Відповідно до п. 1 Порядку № 233 порядок роботи кадрових комісій (далі - комісія), що здійснюють свої повноваження на підставі п. 11, пп. 7 п. 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, Закону № 1697, визначається цим Порядком та іншими нормативними актами.

П. 2 Порядку № 233 визначено, що, серед іншого, комісії забезпечують проведення атестації прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів та слідчих Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур;

Під час своєї діяльності комісії здійснюють повноваження, визначені Законом № 1697, розділом ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, цим Порядком та іншими нормативними актами.

Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку № 233 для здійснення повноважень, передбачених абз. абз. 2 і 3 п. 2 цього Порядку, утворюються комісії у складі шести осіб, з яких не менше трьох - особи, делеговані міжнародними і неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями. Членами комісії можуть бути особи, які є політично нейтральними, мають бездоганну ділову репутацію, високі професійні та моральні якості, суспільний авторитет, а також стаж роботи в галузі права.

П. 4 Порядку № 233 склад комісії затверджує Генеральний прокурор, який визначає її голову та секретаря.

Згідно з п. 5 Порядку № 233 голова комісії: організовує роботу комісії, веде її засідання; встановлює порядок повідомлення членів комісії про проведення її засідань; підраховує голоси членів комісії під час голосування; підписує рішення комісії та протоколи її засідань; вносить Генеральному прокурору пропозиції про зміну персонального складу комісії у разі об`єктивної неможливості членом комісії виконувати свої повноваження; відповідає за зберігання документації, пов`язаної з роботою комісії, складання та виготовлення рішень і протоколів засідань комісії, витягів із протоколів засідань комісії.

У разі відсутності голови комісії його обов`язки виконує член комісії (крім секретаря комісії та членів комісії, делегованих міжнародними неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями), обраний більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії, про що відзначається у протоколі засідання.

Відповідно до п. 6 Порядку № 233 секретар комісії організовує підготовку матеріалів з питань, що розглядаються комісією. У разі відсутності секретаря комісії виконання його обов`язків за рішенням голови комісії або члена комісії, який виконує обов`язки голови комісії, покладається на одного із членів комісії, про що відзначається у протоколі засідання.

П. 7 Порядку № 233 установлено, що член комісії має право: ознайомлюватися з матеріалами, поданими на розгляд комісії, брати участь у їх дослідженні; зазначати свої мотиви та міркування, а також надавати чи запитувати додаткові документи з питань, що розглядаються; вносити пропозиції щодо проекту рішення комісії з будь-яких питань, голосувати «за» або «проти» рішення комісії; брати участь у проведенні співбесіди; виконувати інші повноваження, пов`язані з діяльністю комісії.

Згідно з п. 8 Порядку № 233 комісія правомочна ухвалювати рішення, здійснювати інші повноваження, якщо на її засіданні присутня більшість членів комісії. У разі неявки члена комісії більше двох разів поспіль без поважних причин, такий член комісії підлягає заміні відповідно до п. 19 цього Порядку.

П. 10 Порядку № 233 установлено, що перелік присутніх на засіданні членів комісії, інформація про істотні питання, пов`язані із діяльністю комісії, а також процедурні рішення комісії фіксуються у протоколі засідання.

Відповідно до абз. 1 п. 11 Порядку № 233 комісія може приймати процедурні рішення, пов`язані з її діяльністю.

Згідно з п. 12 Порядку № 233 рішення комісії, крім зазначених в абз. 2 цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати «за» чи «проти» рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.

Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Відповідно до п. 13 Порядку № 233 рішення і протоколи комісії підписуються всіма присутніми членами комісії. У разі відмови члена комісії підписати рішення або протокол, у такому рішенні або протоколі робиться відповідна відмітка.

Згідно з п. 14 Порядку № 233 за запитом державних органів, уповноважених розглядати питання щодо оскарження рішень комісії, надається витяг із протоколу засідання, який підписується головою комісії.

П. 16 Порядку № 233 передбачено, що організаційний і технічний супровід роботи комісії, підготовку проектів її документів, забезпечення фіксації засідань комісії за допомогою технічних засобів, своєчасне розміщення комісією інформації на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора, чи офіційному веб-сайті відповідної обласної (регіональної) прокуратури тощо може здійснювати робоча група, яка формується у кількісному складі залежно від потреби. Кількісний і персональний склад робочої групи визначаються Генеральним прокурором із числа працівників кадрових підрозділів органів прокуратури, а також осіб, які не є працівниками органів прокуратури (за їх згодою). Організація діяльності робочої групи визначається головою комісії.

Членам робочої групи надається доступ до матеріалів атестації, що формуються відповідно до Порядку № 221, для їх обробки та підготовки до розгляду членами комісії.

П. 17 Порядку № 233 установлено, що організація забезпечення приміщенням та створення умов для роботи комісій покладається на Генерального прокурора чи на керівника відповідної обласної (регіональної) прокуратури.

Відповідно до абз. 1 п. 18 Порядку № 233 при реалізації комісіями повноважень з проведення атестації, списки прокурорів формуються рівномірно в алфавітному порядку перед кожним етапом атестації та розподіляються між комісіями за погодженням з Генеральним прокурором. Включення прокурора до списку, що формується перед першим етапом атестації, здійснюється лише за умови відповідності його заяви формі, визначеній у додатку 2 до Порядку № 221 проходження прокурорами атестації.

Інші особливості реалізації комісією повноважень, передбачених п. 2 цього Порядку, визначаються відповідними наказами Генерального прокурора (абз. 4 п. 18 Порядку № 233).

Згідно з п. 19 Порядку № 233 перелік і склад комісій затверджується наказами Генерального прокурора. У разі необхідності перелік і склад комісій може бути змінений Генеральним прокурором, у тому числі на підставі заяви члена комісії про вихід з її складу.

Зміна члена комісії, делегованого до її складу міжнародними неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями, здійснюється за їх пропозицією у зв`язку зі зверненням Генерального прокурора про делегування кандидата у визначений ним строк. У разі ненадання кандидата для заміни у визначений строк, Генеральний прокурор призначає до складу комісії особу на власний розсуд.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Спірні правовідносини, які є предметом розгляду у цій справі, зводяться до вирішення питання щодо правомірності рішення Другої кадрової комісії рішення про неуспішне проходження позивачем атестації та виданого на його підставі наказу про звільнення.

Суд встановив, що 10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

Позивач просив перевести його на посаду прокурора в обласній прокуратурі і для цього допустити до проходження атестації. Вказав, що з умовами та процедурами проведення атестації, визначеними Порядком № 221, ознайомлений та погоджується. Підтвердив, що усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком № 221, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, його буде звільнено з посади прокурора.

За результатами проходження першого етапу атестації - іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, який відбувся 05 березня 2020 року, ОСОБА_1 набрав 69 балів, що підтверджено звітом «Атестація прокурорів регіональних прокуратур» користувача з логіном U10, під яким проходив анонімне тестування позивач, а також відомістю про результати тестування.

Звіт та відомість свідчать про те, що 05 березня 2020 року позивач розпочав та завершив складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, за результатами тестування набрав 69 балів, що є менше визначеного п. 4 розділу ІІ Порядку № 221 мінімально необхідного прохідного балу.

В силу положень п. п. 16, 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 набрання прокурором за наслідками першого етапу атестації кількості балів, яка є меншою від прохідного балу для успішного складання іспиту, є підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації і недопуску до наступного етапу атестації. Рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора є підставою для звільнення прокурора з посади та з органів прокуратури відповідно до пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

Суд встановив, що 02 квітня 2020 року Друга кадрова комісія прийняла рішення № 101 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора».

Приймаючи це рішення, Друга кадрова комісія керувалася п. п. 13, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 та п. 6 розділу І, п. 5 розділу ІІ Порядку № 221 та, виходячи з того, що ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні законі, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрав 69 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, вирішила, що він не допускається до проходження наступних етапів атестації. Як наслідок, ОСОБА_1 визнаний таким, що неуспішно пройшов атестацію.

04 травня 2020 року, на підставі рішення Другої кадрової комісії від 02 квітня 2020 року № 101, керуючись ст. 11 Закону № 1697, пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, прокурор Донецької області видав наказ № 393-к, яким звільнив ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури з міжнародно-правових доручень прокуратури Донецької області та органів прокуратури Донецької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що Закон № 113 не відповідає ст. ст. 8, 9, 19, 22, 24, 43, 64, 92, 106, 131-1 Конституції України, оскільки на час виникнення спірних правовідносин ні Закон № 113 в цілому, ні окремі його положення не були визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України.

З приводу твердження позивача про те, що наказ від 04 травня 2020 року № 393-к виданий всупереч ст. ст. 23, 28 Загальної декларації прав людини, ст. ст. 3, 8, 19, 22, 43 Конституції України, ст. ст. 8, 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в силу положень ч. 3 ст. 16 Закону № 1697 позивач обіймав посаду прокурора безстроково, а тому його право на працю не може бути обмежено Законом № 113, а також про те, що внаслідок незаконного звільнення порушено його право на повагу до приватного життя, суд зазначає таке.

В даному випадку дійсно мало місце втручання держави в право позивача на повагу до приватного життя, гарантоване ст. 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Ч. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає можливість органів державної влади втручатися в право на повагу до приватного життя, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У випадку позивача втручання було передбачено Законом № 113 та прийнятим на його підставі Порядком № 221, було необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки та економічного добробуту країни. Як свідчить пояснювальна записка до проекту закону, який в подальшому отримав № 113, першочергові заходи з реформування органів прокуратури були пов`язані передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також наданням можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури. Основною метою цих заходів було створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності, що відповідає загальним інтересам суспільства.

Згідно з п. 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію. Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів, крім випадків її проходження прокурорами та слідчими органів прокуратури, зазначеними в пп. 3 п. 7 цього розділу, забороняється.

З огляду на те, що ОСОБА_1 за наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрав кількість балів, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту, Друга кадрова комісія, ухваливши рішення, яке є предметом спору, діяла відповідно до Закону № 113 і Порядку № 221, а тому підстави для визнання його протиправним і скасування відсутні. Так само відсутні підстави для визнання протиправним і скасування наказу прокурора Донецької області від 04 травня 2020 року № 393-к про звільнення позивача.

Суд відхиляє доводи позивача, які зводяться до відсутності визначених п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 підстав для звільнення, оскільки у спірних правовідносинах не було ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому він обіймав посаду, а також не було скорочення кількості прокурорів.

Суд зауважує, що рішення про неуспішне проходження прокурором атестації є підставою для звільнення прокурора за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, що прямо визначено пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113.

Отже, в даному випадку звільнення ОСОБА_1 є наслідком неуспішного проходження ним атестації, а не ліквідації чи реорганізації органу прокуратури.

Крім того, як слушно зауважили відповідачі 1 і 3, Законом № 113 внесені зміни до ст. 14 Закону № 1697, які передбачали скорочення кількості прокурорів органів прокуратури, а приведення кількісного складу органів прокуратури у відповідність до ст. 14 Закону № 1697, серед іншого, мало здійснюватися шляхом проведення атестації на виконання вимог Закону № 113.

Щодо твердження позивача про те, що під час його звільнення мало місце порушення ст. ст. 8, 43 Конституції України, ст. ст. 5-1, 40, 42, 49-2 КЗпП України, оскільки розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених саме КЗпП України,, однак у спірних правовідносинах ці вимоги не були дотримані, суд зауважує таке.

Законом № 113, крім іншого, внесені зміни до КЗпП України, які передбачали, що переведення та звільнення прокурорів здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених законом, що регулює їх статус.

При цьому ч. 5 ст. 51 Закону № 1697, тобто спеціальним законом, який регулює статус прокурорів, прямо вказано, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

З огляду на викладене суд відхиляє доводи позивача про те, що його звільнення відбулося з порушенням ст. ст. 8, 43 Конституції України, ст. ст. 5-1, 40, 42, 49-2 КЗпП України.

З приводу посилання позивача на норми п. п. 9, 10, 11 розділу І Порядку № 221 і його твердження про те, що він був вимушений подати заяву за встановленою формою про проходження атестації, яка порушує його права, щоб не бути звільненим, суд зауважує наступне.

У зв`язку з набранням чинності Законом № 113 всі прокурори, включаючи позивача, мали пройти атестацію.

Суд погоджується з доводами відповідача 3 про те, що положення п. 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 та п. п. 9-10 розділу І Порядку № 221 зумовлюють висновок, що подання такої заяви є правом, а не обов`язком прокурора.

Щодо доводів позивача про те, що 10 жовтня 2019 року при поданні заяви він ознайомився з Порядком № 221 в редакції від 03 жовтня 2019 року; в подальшому наказами Генерального прокурора від 04 лютого 2020 року № 65 та від 19 лютого 2020 року № 102 до Порядку № 221 були внесені зміни, однак заяву про намір пройти атестацію відповідно до Порядку № 221 (зі змінами) він не подавав, з внесеними змінами не погоджується, суд зазначає таке.

Закон № 113 наділяє Генерального прокурора повноваженням визначати процедуру атестації, в тому числі вносити ті чи інші зміни до порядку проведення атестації.

Як слушно зауважив відповідач 3, шляхом подання відповідної заяви прокурор надає принципову згоду на проходження атестації, сутність заяви полягає у згоді/не згоді особи проходити атестацію, а не в тому, що прокурор погоджується/не погоджується з певним порядком її проходження.

Крім того, згідно з п. 2 розділу V Порядку № 221 у разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії, однак жодних доказів, які б свідчили, що до завершення тестування в рамках першого етапу атестації ОСОБА_1 висловлював будь-які скарги чи зауваження щодо процедури її проведення, суду не надані.

З приводу доводів позивача про те, що на час складання іспиту він перебував на стаціонарному лікуванні; мав незадовільний стан здоров`я та не міг своєчасно ознайомитися з оголошеннями про проведення атестації, а також про те, що, включивши його в графік складання іспитів на 05 березня 2020 року його при фактичному перебуванні на лікуванні, Перша кадрова комісія та прокуратура Донецької області порушили приписи ст. ст. 3, 46 Конституції України, Правила внутрішнього службового розпорядку для прокурорсько-слідчих працівників прокуратури Донецької області, місцевих прокуратур, та права позивача на соціальний і правовий захист, суд зауважує наступне.

П. 11 розділу І Порядку № 221 прямо передбачено право прокурора на перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки у виключних випадках.

Безумовно факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні міг слугувати підставою для перенесення дати іспитів, однак правом, передбаченим п. 11 розділу І Порядку № 221, позивач не скористався, з заявою про перенесення дати іспитів до кадрової комісії не звертався, про факт свого перебування на стаціонарному лікуванні до завершення проходження першого етапу атестації не повідомляв.

Суд критично оцінює твердження позивача про те, що перелік питань, який затвердив Генеральний прокурор, стосувався майже всього законодавства України, що, на переконання позивача, свідчить про його дискримінацію як прокурора. Те саме стосується доводів позивача про те, що запропоновані Генеральною прокуратурою тестові питання насправді такими не є, оскільки відповіді на них не містять альтернативних варіантів. Вони складаються лише з запитання та правильної відповіді у окремих файлах. Таким чином, фактично йшлося про іспит, для складання якого прокурор мав в стислі терміни запам`ятати правильні відповіді на більше ніж 6 тисяч запитань, що вочевидь не є можливим.

Суд зауважує, що перший етап атестації являв собою іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Отже, в рамках першого етапу атестації прокурор мав продемонструвати (виявити) свої знання та уміння у застосуванні законі та підтвердити відповідність здійснювати повноваження прокурора органів прокуратури, (а не підтвердити свою відповідність займаній посаді з урахуванням функціональної спеціалізації).

В рамках першого етапу атестації позивачу належало надати відповіді на тестові питання, які дозволяли виявити його знання та уміння застосовувати норми закону, в тому числі норми Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, антикорупційного законодавства, Закону України «Про прокуратуру», Правил професійної етики прокурора, Інструкції про негласні слідчі та розшукові дії, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про державну таємницю», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Закону України «Про Державне бюро розслідувань», Закону України «Про Національне антикорупційне бюро», Закон України «Про Службу безпеки України», Закону України «Про запобігання відмиванню доходів, отриманих злочинним шляхом», Закону України «Про Національну поліцію», Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України, Конституції України, Кримінально-виконавчого кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, тобто йшлося про основні законодавчі акти, які застосовуються в діяльності прокурора, і якими особа, яка має вищу юридичну освіту та працює на посаді прокурора, має вже володіти та вміти застосовувати, а не вивчати як щось нове і невідоме в рамках підготовки до іспиту.

Водночас питання, на які довелось відповідати позивачу, не стосувалися всього законодавства України, як він стверджував.

Велика кількість питань із галузі кримінального та кримінально-процесуального права є цілком виправданою з огляду на те, що підтримання публічного обвинувачення в суді; організація і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку належать до основних функцій прокуратури, які визначені ст. 131-1 Конституції України.

До того ж ці доводи по суті є свідченням незгоди позивача з порядком проходження атестації, а не доказом протиправності оскаржуваних рішення про неуспішне проходження атестації та наказу про звільнення.

Твердження позивача про те, що він правильно відповів на тестові питання в кількості, яка значно перевищує 70 балів, що до результату іспиту в 69 балів він не має ніякого відношення тощо спростовані наявними у справі письмовими доказами - звітом та відомістю.

Жодних доказів, які б свідчили про те, що під час проходження позивачем першого етапу атестації і встановлення його результатів мало місце втручання третіх осіб, суду не надано.

З приводу твердження позивача про те, що його заяви від 05 березня 2020 року та від 10 березня 2020 року залишені без розгляду і відповіді, суд зазначає таке.

Твердження позивача про те, що 05 березня 2020 року він звертався до члена кадрової комісії, не підтверджено будь-якими доказами.

Заява позивача, датована 10 березня 2020 року, надійшла до Офісу Генерального прокурора 16 березня 2020 року і розглянута по суті Другою кадровою комісією, про що зазначено в протоколі засідання вказаної комісії від 02 квітня 2020 року № 4.

Аргументи позивача про те, що незаконність наказу про звільнення та рішення про неуспішне проходження атестації полягає у відсутності підстав для їх видання, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, порушенні ч. 2 ст. 19, ст. ст. 22, 43, 59 Конституції України, ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України, ст. 11 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають фактичним обставинам, за яких виникли спірні правовідносини.

Суд відхиляє доводи позивача щодо дискримінаційного підходу до атестації прокурорів регіональних прокуратур в порівнянні з прокурорами Генеральної прокуратури внаслідок збільшення кількості тестових запитань, скорочення часу на підготовку, призначення двох етапів атестації на один день тощо.

Як зазначає відповідач 3, проведення двох етапів атестації в один було обумовлено необхідністю оптимізації часових витрат та ресурсів прокурорів на участь в атестації та необхідністю забезпечити безперервність роботи регіональних прокуратур.

Позивач був обізнаний про необхідність проходження атестації з дня набрання чинності Законом № 113, тобто з 25 вересня 2019 року. При цьому час на підготовку до складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора у працівників Генеральної прокуратури був обмежений 7 днями з моменту оприлюднення переліку тестових питань; на підготовку до складання іспитів позивач мав понад 5 місяців.

Крім того, ОСОБА_1 мав реальну можливість ознайомитись з тестовими питаннями, які були затверджені для атестації прокурорів Генеральної прокуратури, оскільки вони були оприлюднені на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що рішення від 02 квітня 2020 року № 101 прийнято неповноважним органом, а тому не може слугувати підставою для звільнення.

Суд погоджується з аргументами відповідача 3 про те, що кадрові комісії утворюються як органи забезпечення проведення атестації прокурорів; перелік і склад кадрових комісій визначається Генеральним прокурором та у разі необхідності може бути змінений.

За результатами першого етапу атестації кадрова комісія приймає рішення виключно з огляду на набраний прокурором бал. Персональний склад кадрової комісії жодним чином не впливає і не може вплинути на прийняття рішення про неуспішне/неуспішне проходження прокурором атестації, оскільки це питання врегульовано Законом № 113 та Порядком № 221.

Рішення від 02 квітня 2020 року № 101 прийнято уповноваженою кадровою комісією, а зміна її персонального складу не призвела до необ`єктивності в оцінці знань та умінь у застосуванні закону, відповідності позивача здійснювати повноваження прокурора.

Оцінка рівня професійної компетентності прокурора на першому етапі атестації не проводиться, оскільки вона є предметом третього етапу атестації - співбесіди.

Натомість, метою проведення першого етапу атестації є виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, що передбачено п. п. 1 п. 13 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 та випливає з назви іспиту.

Ні Закон № 113, ні Порядок № 221 не передбачають печатку в якості реквізиту рішення кадрової комісії, а Порядок № 233 взагалі не передбачає наявності у кадрової комісії печатки.

Отже, печатка не є обов`язковим реквізитом рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації.

Найменування «Друга кадрова комісія» (як в наказі Генерального прокурора про її створення) чи «Кадрова комісія № 2» (як в рішенні від 02 квітня 2020 року № 101) жодним чином не впливає на правомірність оскаржуваного рішення, оскільки воно прийнято Другою кадровою комісією у складі, який на той час був визначений наказом Генерального прокурора.

Крім того, кадрові комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур мають однаковий правовий статус та обсяг повноважень, а тому ті обставини, що графік проходження атестації був затверджений Першою кадровою комісією, а відповідальною за проходження прокурорами 05 березня 2020 року першого і другого етапів атестації була визначена Друга кадрова комісія, яка і прийняла оскаржуване рішення, не впливають на правомірність цього рішення.

До того ж відповідно до п. 3 розділу ІІ Порядку № 221 тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки. За цих обставин персональний склад кадрової комісії не може вплинути на рішення про успішне чи неуспішне проходження прокурором атестації, оскільки воно залежить виключно від того, чи набрав прокурор мінімально необхідний прохідний бал для успішного складання іспиту, визначений п. 4 розділу ІІ Порядку № 221.

Суд відхиляє аргументи позивача щодо нібито невмотивованості рішення Другої кадрової комісії з огляду на таке.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Порядку № 221 прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Інше мотивування та обґрунтування рішення кадрової комісії на етапі складання прокурором іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, ніж зазначення кількості набраних балів, Порядком № 221 не передбачено. Будь-яких інших обґрунтувань чи наведення мотивів, ураховуючи специфіку складення іспиту у формі анонімного тестування, таке рішення не потребує.

До того ж оскаржуване рішення про неуспішне проходження позивачем атестації містить обґрунтування, яке відповідає типовій формі такого рішення, яка наведена в додатку 1 до Порядку № 221.

У межах спірних правовідносин рішення про неуспішне проходження позивачем атестації прийнято за результатами складання позивачем іспиту у формі анонімного тестування, яке здійснювалося з використанням комп`ютерної техніки, тобто кадрова комісія не оцінювала результат проходження позивачем цього етапу атестації.

При цьому, п. 5 розділу ІІ Порядку № 221 прямо передбачено, що прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

У спірному рішенні Другої кадрової комісії відповідно до вимог п. 12 Порядку № 233 зазначені мотиви та обставини, що вплинули на його прийняття, а саме: набрання позивачем за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора 69 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту.

Норми Закону № 113 та Порядку № 233 не містять положень, які б зобов`язували комісію при прийнятті рішення наводити інші конкретні мотиви та обґрунтування.

Таким чином, оскаржуване позивачем рішення кадрової комісії є обґрунтованим, мотивованим, містить посилання на нормативно-правові акти, обґрунтування щодо набрання ним за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора 69 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, а тому підстави для його скасування відсутні.

Суд враховує, що законодавець, запровадивши процедуру реформування органів прокуратури, вказав, які саме дії мають вчинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову продовження служби шляхом успішного проходження атестації. Наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації також були сформульовані та визначені законодавцем з достатньою для розуміння чіткістю і ясністю. Відповідно набрання позивачем за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора 69 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, є безумовною підставою згідно з п. 16 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 і п. 5 розділу ІІ Порядку № 221 для його недопуску до наступних етапів атестації та прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Для прийняття іншого, ніж оскаржуване, рішення у кадрової комісії не було правових підстав.

Позивач стверджує, що результат тестування є неправильним і необ`єктивним з огляду на технічні збої в роботі комп`ютера та програмного забезпечення та стороннє втручання.

Проте, суд встановив, що 05 березня 2020 року ОСОБА_1 розпочав та завершив складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; під час тестування акти про дострокове його завершення з незалежних від членів комісії та прокурора причин не складалися, під час проведення тестування жодних заяв до комісії позивач не подавав і фактично використав своє право на проходження відповідного етапу атестації та завершив тестування, отримавши відповідний результат.

Суд дослідив відомість про результат анонімного тестування за 05 березня 2020 року, та встановив, що за його результатом позивач набрав 69 балів. У графі «Примітки» до відомості від 05 березня 2020 року будь-які зауваження з боку позивача або ж уповноваженої особи щодо процедури та порядку складання іспиту відсутні. Така відомість затверджена підписами голови та секретаря Другої кадрової комісії.

При цьому розміру графи «Примітка» у відомості цілком достатньо для загальної вказівки на наявність у прокурора зауважень з приводу процедури проходження іспиту з подальшим їх детальним викладенням, зокрема в окремій заяві.

Суд зауважує, що у разі об`єктивної наявності технічних проблем під час тестування єдиною логічною, послідовною і такою, що сприймається, є поведінка, коли прокурор звертається до членів комісії або робочої групи і не завершує тестування, передбачаючи, що результат буде негативний, а просить з огляду на ситуацію, що склалася, перенести тестування на інший день, чого у цих випадках, не було.

У спірній ситуації ОСОБА_1 розпочав та завершив тестування, тим самим оцінивши роботу комп`ютерної техніки та програмного забезпечення, як таку, що дає можливість скласти іспит.

Про наявність технічних проблем позивач вказав лише через кілька днів після завершення першого етапу атестації, а саме в заяві, яка датована 10 березня 2020 року, і надіслана на адресу Другої кадрової комісії 12 березня 2020 року.

Суд встановив, що 02 квітня 2020 року Друга кадрова комісія на своєму засіданні розглянула цю заяву ОСОБА_1 , що знайшло відображення в протоколі № 4 засідання цієї комісії.

Друга кадрова комісія вказала на те, що згідно з даними системи тестування та відомостей з боку заявників тестування було завершено, під час проведення тестування відповідні акти не складалися. Таким чином, підстави для повторного проходження ОСОБА_1 етапу тестування, передбаченого п. 7 розділу І Порядку № 221, відсутні. Відповідно до п. п. 6 і 7 розділу І Порядку № 221, п. 5 розділу ІІ Порядку № 221 за результатами розгляду заяв та на підставі результатів тестування Друга кадрова комісія вирішила відмовити позивачу у повторному проходженні тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та визнати неуспішним проходження ним атестації.

Суд зауважує, що з заявою про надання можливості повторно пройти перший етап атестації у зв`язку з технічними проблемами та станом здоров`я позивач звернувся вже після завершення тестування та отримання за його наслідками негативного результату. І хоча така заява датована 10 березня 2020 року, фактично вона була надіслана на електронну адресу Другої кадрової комісії 12 березня 2020 року.

Необхідно також зауважити, що ураховуючи автоматизовану процедуру першого етапу атестації у кадрових комісій відсутні дискреційні повноваження щодо визначення результатів за наслідками складення прокурором іспиту. Така автоматизована процедура проходження першого етапу атестації встановлена Порядком № 221 з метою уникнення будь-якого суб`єктивного впливу з боку кадрових комісій на отримання прокурором необхідного прохідного балу для успішного складання іспиту.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що на результат іспиту міг вплинути стан його здоров`я, оскільки інвалідність позивача встановлена з 01 червня 2019 року за наслідками повторного огляду, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертної комісією серії 12 ААБ № 065190. Таким чином, даючи згоду на проходження атестації, позивач мав усвідомлювати, як стан його здоров`я може виплинути на її успішне проходження.

Як свідчить листок непрацездатності серії АДК № 629906, з 17 лютого 2020 року по 10 березня 2020 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, однак передбаченою п. 11 розділу І Порядку № 221 можливістю подати заяву про перенесення дати іспиту він не скористався. 05 березня 2020 року позивач розпочав і завершив тестування і лише після того як отримав результат, який не дозволяв йому подальше проходження атестації, почав вказувати на свій стан здоров`я.

З цих же мотивів суд не приймає доводи позивача про те, що в порушення ст. ст. 3, 8, 9, 19, 27, 46, 49, 55, 64, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 6, 7, 8, 10, 41, 80 Основ, ст. ст. 2, 3, 11, 16, Закону № 2017, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 22 Закону № 1105 Офіс Генерального прокурора та прокуратура Донецької області порушили його права на отримання в період лікування у зв`язку тимчасовою втратою працездатності з 17 лютого 2020 року по 14 травня 2020 року належних соціальних послуг, змусили порушити визначений лікарем режим лікування та здійснити на шкоду його здоров`ю вимушену поїздку з м. Маріуполя до м. Києва на тестування 05 березня 2020 року, і ці обставини поставили його у дискримінаційні, нерівні умови в порівнянні з іншими прокурорами.

Суд відзначає, що позивач об`єктивно мав можливість реалізувати свої права у сфері охорони здоров`я і соціального захисту та продовжити лікування з дотриманням рекомендацій лікаря, якщо б реалізував своє право на перенесення дати іспиту, передбачене п. 11 розділу І Порядку № 221. Натомість, позивач, маючи можливість усвідомити можливі наслідки як для свого здоров`я, так і вплив стану його здоров`я на можливість успішного проходження атестації, ухвалив рішення складати іспити 05 березня 2020 року.

Суд відхиляє доводи позивача щодо можливого стороннього втручання в роботу програмного забезпечення 05 березня 2020 року як бездоказові, а аргументи щодо відсутності сертифікації обладнання та програмного забезпечення - як такі, що не ґрунтуються на законі.

Отже, рішення Другої кадрової комісії від 02 квітня 2020 року № 101 про неуспішне проходження позивачем атестації прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування задоволенню не підлягають.

За наявності відповідного рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації, зважаючи на те, що пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 передбачено звільнення прокурорів, яке пов`язане, зокрема, з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, суд дійшов висновку, що наказ прокурора Донецької області від 04 травня 2020 року № 393-к, яким ОСОБА_1 звільнений з посади прокурора прокуратури з міжнародно-правових доручень та органів прокуратури Донецької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування не підлягають задоволенню.

Можливість звільнення прокурора в період тимчасової непрацездатності прямо передбачена п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, відповідно до якої перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог щодо визнання протиправними та скасування рішення кадрової комісії і наказу про звільнення, які не підлягають задоволенню, відповідно ці вимоги також не можуть бути задоволені.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування рішення другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 02 квітня 2020 року № 101, про визнання протиправним і скасування наказу прокурора Донецької області від 04 травня 2020 року № 393-к, про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Повне судове рішення буде складено впродовж десяти днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частин.

Суддя Т.О. Кравченко