Справа № 357/13921/23
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/357/150/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 грудня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Вальчук М. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Батури П.О.,

представника відповідача Коляди В.Г.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адмінінстративним позовом до Полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, мотивуючи тим, що 21.10.2023 року інспектором 2 батальйону 2 роти Полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП лейтенантом поліції Несвідомим Олександром Павловичем щодо нього, ОСОБА_1 (далі-Позивач), було винесено постанову серії БАВ №221167 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої 21.10.2023 року Позивач, керуючи автомобілем марки Renault ZOE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Біла Церква по вулиці Я. Мудрого, 15, не виконав вимоги дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», здійснив поворот ліворуч, чим порушив п. 8.4 «г» (В) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою Позивача піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Дану постанову про накладення адміністративного стягнення за серії БАВ № 221167 від 21.10.2023 року Позивач вважає незаконною, необгрунтованою такою, що підлягає скасуванню. Перш за все зазначає, що Позивач не керував транспортним засобом, а тому не міг порушити вимоги ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП. Так, в момент коли під`їхав службовий автомобіль патрульної поліції, Позивач знаходився ззовні автомобіля біля водійських дверей, в цей час в автомобілі знаходилась дружина Позивача ОСОБА_2 , яка являється власницею автомобіля і яка керувала ним. Проте коли побачила, що до них наближається службовий автомобіль патрульної поліції, попросила Позивача вийти з авто та спілкуватися з поліцейськими. Один із поліцейських підійшов до Позивача та став вимагати документи мотивуючи свою вимогу тим, що Позивач порушив правила дорожнього руху. Позивач повідомив інспектора, що жодних правил дорожнього руху фізично не міг порушити, оскільки не керував автомобілем, вказане може підтвердити дружина. 27.10.2023 р. Позивач поштою отримав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 221167 від 21.10.2023 р. Просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №221167 від 21.10.2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення. Стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати ( а. с. 1-4 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2023 року ( а. с. 15 ), головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Ухвалою судді від 14.11.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення було залишено без руху ( а. с. 20-22 ).

15 листопада 2023 року за вх. № 50778 судом отримано від позивача супровідний лист ( а. с. 24 ) та уточнену позовну заяву ( а. с. 25-28 ).

Зміст уточненої позовної заяви, аналогічний змісту первісному позову.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 просив суд поновити йому строк звернення до суду з позовом, визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №221167 від 21.10.2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати.

Ухвалою судді від 16 листопада 2023 року поновлено пропущений строк для звернення до суду з адміністративним позовом та відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Повідомлено, що справу буде розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Розгляд справи було призначено в судове засідання на 27 листопада 2023 року ( а. с. 29-30 ).

27 листопада 2023 року розгляд справи було відкладено на 18.12.2023 року ( а. с. 35 ) за клопотанням представника відповідача ( а. с. 32 ).

01 грудня 2023 року за вх. № 54725 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому просили суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції відмовити в повному обсязі ( а. с. 40-45 ).

Відзив мотивован наступним.

Відповідно до винесеної Відповідачем Постанови, 21.10.2023 р. о 16 год 56 хв. в м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого 15, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault Zoe, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимог дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», та при цьому здійснив рух ліворуч, чим порушив п. 8.4. (г) ПДР, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

21.10.2023 року, перебуваючи в екіпажі патрульної поліції, лейтенант поліції Олександр Несвідомій (надалі - Поліцейський) здійснюючи патрулювання по місту, безпосередньо став свідком вчинення Позивачем вищезазначеного адміністративного правопорушення, а саме не виконання вимог дорожнього знаку 4.2 Рух тільки праворуч та здійснив поворот ліворуч. Було прийнято рішення зупинити транспортний засіб Renault Zoe, номерний знак НОМЕР_1 , згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ Про національну Поліцію Поліцейський увімкнув світлову сигналізацію червоно-синього кольору та подав звуковий сигнал про зупинку, але водій даного транспортного засобу вимогу зупинку не виконував різко підвищив швидкість та здійснив різкий поворот до будинку номер АДРЕСА_1 , де на виїзді з прилеглої території посеред проїжджої частина зупинив своє авто та вийшов та закривав водійські двері транспортного засобу в цей час як його дружина бігла від переднього пасажирського сидіння до ведійських дверей, а потім повернулась до задніх правих пасажирських дверей, ці дії були здійсненні з метою уникнення відповідальності Позивачем оскільки останній мав намір зникнути з поля зору поліцейських, що зафіксовано на відеореєстратор службового транспортного засобу поліції.

Позивач у своїй позовній заяві вказує, що в момент коли авто поліції під`їхало до Позивача його дружина знаходилась в автомобілі це твердження спростовується вище вказаними матеріалами відеофіксації з відеореєстратора службового транспортного засобу поліції, що підтверджує факт намагань уникнути адміністративної відповідальності та введення в оману суд.

Також Позивач у своїй позовній заяві вказує, що Поліцейський не відібрав у нього та у його дружини пояснення, що також спростовується матеріалами відео фіксації з нагрудної боді камери, оскільки обоє відмовились від надання письмових пояснень, а також від ознайомлення та отримання адміністративних матеріалів.

Також у своїй позивній заяві Позивач вказує, що були порушенні права передбаченні статтею 268 КУпАП, але після ознайомлення Позивача з його правами останній не заявляв ніяких клопотань, що також зафіксовано на боді камеру Поліцейського.

Взявши до уваги викладене вище, Відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а Постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП та Інструкцією.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Батура П.О., кожний окремо, в судовому засіданні підтримали адміністративний позов, надали пояснення аналогічні викладеним в ньому, просили позов задовольнити.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Коляда В.Г. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити в його задоволенні, оскільки відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП та Інструкцією.

Свідок ОСОБА_2 , яка є дружиною позивача по справі ОСОБА_1 пояснила, що 21.10.2023 року вона з родиною їхала на автомобілі біля міської ради, при цьому, вона була за кермом, а її чоловік з боку на пасажирському місці та дітьми дев`яти та семи років. Вони їхали подивитися подвір`я, яке побачили в оголошенні. Підтвердила, що здійснила поворот на ліво, на головну дорогу, а потім повернула праворуч. Здійснюючи поворот на ліво, на головну дорогу вона побачила автомобіль працівників поліції з проблисковим маячком, який рухався за нею, однак вважала, що він рухається по своїм справам. Потім зрозуміла, що поліція їде за ними. Оскільки вона розхвилювалася, попросила чоловіка помінятися місцями. Після того, як вони помінялися, чоловік повідомив, що не може бути за кермом, оскільки до цього вживав алкогольні напої, вона вирішила знов побігти до водійського місця, оббігаючи транспортний засіб з переду, побачила працівників поліції, які під`їхали. Працівникам поліції вона наголошувала, що за кермом була вона. Відповідаючи на питання суду, свідок ОСОБА_2 зазначила, що подвір`я, яке вони їхали подивитися 21.10.2023 року, вони не дивилися ні 21.10.2023 року, ні по сьогодні.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Так, ухвалою судді від 16 листопада 2023 року позивачу ОСОБА_1 поновлено пропущений строк для звернення до суду із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ( а. с. 29-30 ).

Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 21.10.2023 року позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В оскарженій позивачем постанові зазначено, що 21.10.2023 р. о 16 год 56 хв. в м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 15, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault Zoe, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимог дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», та при цьому здійснив рух ліворуч, чим порушив п. 8.4. (г) ПДР, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Поліцейський прийняв по справі рішення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. ( а. с. 10 ).

Оскаржувальна постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАВ № 221167 від 21.10.2023 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 була складена інспектором 2 батальйону 2 роти Полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП лейтенантом поліції Несвідомим Олександром Павловичем.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч. 1, ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний суд у постанові від 08 липня 2020 року по справі № 463/1352/16-а, в якій зазначив, що «процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Згідно з статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, 26.04.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

До того ж, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/1/17 від 26.04.2018 року.

Так, складаючи оскаржувану постанову та зазначаючи в ній порушення з боку позивача, яке виразилося в тому, що останній 21.10.2023 р. о 16 год 56 хв. в м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 15, керуючи транспортним засобом Renault Zoe, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимог дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», та при цьому здійснив рух ліворуч, чим порушив п. 8.4. (г) ПДР, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП., інспектором в постанові зазначено, що до неї додається відеозапис з б/к Мotorolla 477430, 477667, 475497 з реєстратора 70may.

Отже, вчинення з боку позивача порушення, за що передбачена адміністративна відповідальність, такий доказ має бути обов`язково вказаний у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення зафіксоване як в автоматичному режимі так і не в автоматичному режимі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду в постанові від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17.

Не надання належного доказу стосовно вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, що стало підставою для складання оскаржуваної постанови, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Аналогічна правова позиція міститься в потсанові ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

В судовому засіданні було оглянуто запис, який доданий з боку відповідача разом з відзивом.

На вказаному запису видно, як дійсно транспортний засіб Renault Zoe, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимог дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», та при цьому здійснив рух ліворуч.

Зазначене не було спростовано і самим позивачем ОСОБА_1 , а навпаки підтверджено, що дійсно мале місце зазначене порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Однак, позивач наголошував на тому, що на час правопорушення не був за кермом вказаного автомобіля, транспортним заособом керувала його дружина.

В судовому засіданні зазначене підтвердила і свідок ОСОБА_2 .

Однак, вказаним свідченням свідка суд надає критичної оцінки, оскільки вказаний свідок є дружиною позивача та є зацікавленою особою, до того ж, свідчення останньої спростовуються матеріалами справи, наданими суду з боку відповідача.

Так, на відеозапису оглянутого в судовому засіданні видно, як транспортний засіб Renault Zoe, номерний знак НОМЕР_1 , порушуючи вимоги дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», здійснив рух ліворуч та на вимогу працівників поліції ( звуковий сигнал ) почав набирати швидкість та зникати між будинками.

Після того, як за будинком працівниками поліції був наздогнаний автомобіль, на відео вбачається, як позивач стоїть біля відчиненої дверці з лівого боку ( з боку водія ) та закриває їх, намагається відійти від неї, а жінка намагається оббігти автомобіль попереду, в напрямку місця водія, при цьому, пасажирські двері відчинені. Побачивши працівників поліції, жінка розвернулася та підійшла до задніх пасажирських дверей автомобіля з права, при цьому, автомобіль знаходиться на виїзді з прилеглої території посеред проїжджої частини.

Із зазначеного, суд приходить до висновку, що особи намагалися помінятися місцями, тобто, жінка на місця водія, а позивач на місце пасажира для уникнення останнім відповідальності за вчинене правопорушення.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) та в постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21.

В своїй постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС УКраїни суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши зібрані у справі докази, фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей, суд доходить висновку, що відповідачем доведено порушення з боку позивача вимог дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», чим останній скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, судом враховано і ту обставину, що на відеозапису, який був оглянутий в судовому засіданні на питання працівника поліції чому він не зупинився, позивач зазначив, що не бачив, що його зупиняли.

В свою чергу, посилання позивача на те, що за кермом була його дружина, яка скоїла правопорушення, де він намагався з нею помінятися місцями, а потім вирішивши, що це не правильно, свідчить факт намагань уникнути останього від адміністративної відповідальності.

До того ж, як зазначене вище, доводи, викладені позивачем в адміністративному позові, що коли під`їхав службовий автомобіль патрульної поліції, в цей час його дружина ОСОБА_2 знаходилась в автомобілі, спростовуються як доказами наданими з боку відповдіача так і самим свідком, допитаним в судовому засіданні.

Вимоги ст. 77 КАС України не виключають обов`язок позивача доводити ті обставини на які він посилається у своєму позові.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 р. у справі 520/2261/19.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача, що транспортним засобом керувала його дружина, він був пасажиром, а відповідачем не надо з цього приводу доказів ( фото- відео ) того, що саме він був за кермом, однак матеріали справи не містять і доказів, що саме дружина позивача керувала транспортним засобом, оскільки наздогнавши працівниками поліції автомобіль, який на вимогу працівників поліції не зупинився, зник за будинком, позивач та його дружина не знаходилися в транспортному засобі, при цьому, позивач перебував біля водійських дверей, закривши їх, а дружина позивача, намагалася оббігти автомобіль з переду від переднього пасажирського сидіння до водійських дверей.

А поясненням свідка, що саме вона була за кермом, як зазначено вище, суд надає критичної оцінки.

Не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і доводи позивача, що працівниками поліції не були роз`яснені йому права, не надано можливість давати пояснення, заявляти клопотання.

Навпаки, зазначене підверджується відеозаписом оглянутим в судовому засіданні, що останьому роз`яснювалися права, згідно ст. 268 КУпАП.

Зазначене підтверджено і свідком, яка зазначила, що позивачу ( її чоловіку ) працівники поліції пропонували надати пояснення.

Щодо посилань позивача, що йому не було вручено постанову, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395.

За наявності технічної можливості після винесення постанови в електронній формі у вигляді стрічки на мобільному логістичному пристрої відображається двовимірний штрих-код (QR-код), що містить інформацію з реквізитами для сплати штрафу.

Постанова оголошується поліцейським негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено (частина перша статті 285 КУпАП).

У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Так, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що дійсно така постанова була складена у відсутності особи ( позивача ), яка притягується до відповідальності, оскільки позивач не чакав її складання, сів в машину та поїхав.

Тому, за таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, на думку суду, є доведеним.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

З урахуванням наведеного, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять тієї сукупності доказів та доведеності наявності в діянні позивача, кваліфікованого адміністративного правопорушення.

Докази мають велике значення для правильного вирішення справи, оскільки саме на основі доказів ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був відносним і допустимим.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( стаття 72 КАС Ураїни ).

Згідно ч. 3 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі.

Розмір судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таку позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020 року у справі №543/775/17 (провадження №11-1287апп18).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №543/775/17 зазначено, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають, а розмір судового збору, який підлягає застосуванню складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналогічна правова позиція щодо суб`єкта, за рахунок якого слід стягувати витрати зі сплати судового збору в даній категорії справ викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 757/52466/18-а та Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 536,80 гривень, що підтверджується наявною квитанцією в матеріалах справи.

Оскільки позовна заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, не підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 536,80 грн. на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 5, 6-10, 20, 72, 73, 77, 78, 122, 139, 159, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, ст.7, 9, 182, 205, 247, 251, 252, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: Департамент патрульної поліції ( адреса місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ).

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2023 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов