Справа № 160/24951/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій з урахуванням її уточнень, просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо відмови в нарахуванні та виплаті їй грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-ІV;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-ІV.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком. З урахуванням пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вона вважає, що має право на одержання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Однак, відповідачами було протиправно та з формальних підстав відмовлено у перерахунку пенсії шляхом призначення та виплати вищезазначеної грошової допомоги у зв`язку із відсутністю у неї необхідного стажу в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років 30 років. Вказані доводи, не відповідають дійсності. Факт наявності у неї необхідного страхового стажу підтверджується записами у трудовій книжці та уточнюючими довідками, які надавались до органів пенсійного фонду разом із заявами про нарахування та виплату заявленої грошової допомоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність приписам ст.160 КАС України.
Ухвалою суду від 31.10.2023 року прийнято уточнену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, після усунення позивачем недоліків своєї позовної заяви від 30.10.2023 року. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду 01.12.2023 року від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач звернулася до органів пенсійного фонду із заявами від 22.03.2023 р. та від 08.08.2023 р. про нарахування та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій. Рішеннями від 22.03.2023 р. Головного управління ПФУ в Тернопільській області та від 10.08.2023 р. Головного управління ПФУ у Вінницькій області позивачу відмовлено в нарахуванні грошової допомоги згідно із поданими заявами. Отже, Головним управління ПФУ в Дніпропетровській області не приймались рішення по суті заяв позивача про нарахування та виплату їй грошової допомоги, а відтак відповідальними за опрацювання заяв позивача та прийняття відповідних рішень є, в даному випадку, визначені у встановленому порядку територіальні органи Пенсійного фонду - Головне управління ПФУ в Тернопільській області та Головне управління ПФУ у Вінницькій області. Враховуючи викладене, відповідач-1 просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
13.12.2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання підтримала вимоги викладені у позовній заяві, та просить суд позов задовольнити та додатково зазначила, що оспорюваний (невизнаний та незарахований відповідачами) період роботи згідно із Конституцією УРСР 1978 року не існувало інших форм власності, окрім загальнодержавної, для закладу, у якому вона працювала. Також і наданими нею документами та постановою КМУ від 27.06.1996 року № 684 "Про затвердження переліку підприємств, які приватизуються за індивідуальними планами" доведено, що вона працювала й той час саме у державному закладі дошкільної освіти, який функціонував згідно з діючими у той час нормами законодавства.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив відповідача-1, позицію відповідачів, викладену у відзивах на позов, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV.
22.03.2023 року позивачем було подано заяву про виплату одноразової допомоги, що не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно із п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як працівнику освіти.
За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області та прийнято рішення від 28.03.2023 року про відмову в перерахунку пенсії.
08.08.2023 року позивачем вдруге подано заяву про виплату одноразової допомоги, що не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно із п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як працівнику освіти.
Спірним рішенням встановлено, що для визначення права на призначення та виплати грошової допомоги в розмір 10 пенсій, як працівнику освіти не враховано період роботи позивача на посаді вихователя у дитячому садку №37 з 11.09.1986 року по 31.12.1993 року згідно із довідкою №15/5-97 від 08.08.2023 року, виданої Дніпровською міською радою, оскільки дані довідки суперечать даним довідки №81 від 27.10.2022 року, які знаходиться в ЕПС, де вказано, що цей період вона працювала в Дніпропетровському металургійному заводі імені Комінтерну вихователем дитячого закладу №37. Відповідно до Переліку №909 заклад не належить до дошкільного навчального закладу. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
Зазначене рішення направлено позивачу листом Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 11.08.2023 року №0400-010205-8/123679.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років.
За змістом абзаців першого, другого частини п`ятої статті 15 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 р. №1060-XII, за результатами атестації дошкільних, середніх, позашкільних та професійно-технічних навчальних закладів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері освіти, місцеві органи управління освітою у межах своїх повноважень, зокрема, визначають відповідність освітніх послуг, які надаються навчальними закладами, державним стандартам певного освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівня.
Згідно із частиною першою статті 20 Закону України "Про освіту" навчальний заклад очолює його керівник (завідуючий, директор, ректор, президент тощо).
Структура освіти включає, у тому числі, дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту (стаття 29 Закону України "Про освіту").
За приписами статті 34 Закону України "Про освіту" дошкільними навчальними закладами є, зокрема, дошкільні навчальні заклади (дитячі садки); дошкільні навчальні заклади (центри розвитку дитини).
Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 р. № 963, за змістом абзаців першого, другого якого, до посад педагогічних працівників відносяться, зокрема, завідувач позашкільного навчального закладу, а також методист.
У розумінні статті 50 Закону України "Про освіту" учасниками навчально-виховного процесу є: діти дошкільного віку, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти; керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти; батьки або особи, які їх замінюють, батьки-вихователі дитячих будинків сімейного типу; представники підприємств, установ, кооперативних, громадських організацій, які беруть участь у навчально-виховній роботі.
Правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку системи дошкільної освіти, яка забезпечує розвиток, виховання і навчання дитини, ґрунтується на поєднанні сімейного та суспільного виховання, досягненнях вітчизняної науки, надбаннях світового педагогічного досвіду, сприяє формуванню цінностей демократичного правового суспільства в Україні, визначає Закон України "Про дошкільну освіту" від 11.07.2001 р. №2628-III (тут і далі у тексті застосовується у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
За правилами абзаців першого, другого частини першої статті 5 вищезгаданого Закону систему дошкільної освіти становлять, у тому числі, дошкільні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форми власності.
Типи дошкільних навчальних закладів визначає стаття 12 Закону України "Про дошкільну освіту", згідно з положеннями якої відповідно до потреб громадян України створюються такі дошкільні навчальні заклади, зокрема, дошкільний навчальний заклад (ясла) для дітей віком від двох місяців до трьох років, де забезпечуються догляд за ними, а також їх розвиток і виховання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти; дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) для дітей віком від двох місяців до шести (семи) років, де забезпечуються догляд за ними, розвиток, виховання і навчання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти; дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) для дітей віком від трьох до шести (семи) років, де забезпечуються їх розвиток, виховання і навчання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти (абзаци перший-третій).
Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що для задоволення освітніх потреб громадян дошкільний навчальний заклад може входити до складу навчально-виховного комплексу "дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад", "загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад" або до складу об`єднання з іншими навчальними закладами.
Дошкільні навчальні заклади можуть бути державної, комунальної та приватної форм власності (частина перша статті 15 Закону України "Про дошкільну освіту").
Абзацами першим, третім статті 27 Закону України "Про дошкільну освіту" також установлено, що учасниками навчально-виховного процесу у сфері дошкільної освіти є: директори (завідуючі), заступники директора (завідуючого) з навчально-виховної (виховної) роботи, вихователі-методисти, вихователі, старші вихователі, вчителі (усіх спеціальностей), вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи, соціальні педагоги, інструктори з праці, інструктори з фізкультури, інструктори слухового кабінету, музичні керівники, керівники гуртків, студій, секцій, інших форм гурткової роботи та інші спеціалісти.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909.
До такого Переліку віднесено посади: завідуючі, вихователі-методисти, вихователі, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи дошкільних навчальних закладів всіх типів, а також директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи позашкільних навчальних закладів.
Так, з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 вбачається, що вона дійсно працювала з 11.09.1986 року по 31.12.1993 року в дитячому закладі №37 вихователем (наказ №638 від 11.09.1986 року).
Зазначені записи в трудовій книжці позивача виконані у чіткій послідовності, охайно, без підчисток та виправлень.
Крім того, спірний період підтверджується довідкою від 27.10.2022 року №81 ТОВ "ДМЗ Комінмет" відповідно до якої позивач працювала в Дніпропетровському металургійному заводі імені Комінтерну:
- з 11.09.1986 р. - вихователем дитячого закладу №37, наказ про прийняття №638 від 11.09.1986 р. по 31.12.1993 р. - звільнено у зв`язку з переведенням в АНД РВНО п.5 ст.36 КЗпП України, наказ про припинення трудового договору №1115 від 31.12.1993 р. Підстава: фонд №2161; архівна особова картка ФТ-2 № 979, накази про прийом та припинення трудового договору.
Також, відповідно до довідки від 08.08.2023 року №15/5-97 Управління освіти Департамента гуманітарної політики Дніпровської міської ради позивач працювала на посаді вихователя у дитячому садку №37 з 11.09.1986 р. (наказ про призначення від 01.09.1986 р. №33 § 1 по дитячому закладу №37) по 19.08.1994 р. (наказ про звільнення від 19.08.1994 р. № 34 по дитячому закладу № 37).
Суд наголошує на тому, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних, записів у ній орган Пенсійного фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 275/615/17.
Разом з тим, суд зазначає, що посада відповідає пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України № 1058-ІV, який набрав чинності, з 01.11.2011 р. жінкам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж 30 років на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь яку пенсію, при призначенні за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Розділом "1.Освіта" Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909 (далі - постанова №909), передбачено, що до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах, зокрема, директори (завідуючи), вихователів в дошкільних навчальних закладах всіх типів.
З вищезазначених правових норм слідує, що для виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІV необхідно дотримання сукупності таких умов:
- робота на день досягнення пенсійного віку у закладах освіти, на посаді, що дає право на призначення пенсії за вислугу років;
- стаж роботи на таких посадах на день досягнення пенсійного віку повинен складати не менше 30 років для жінок та 35 років для чоловіків;
- факт неодержання пенсійних виплат на день досягнення пенсійного віку.
При цьому, стаж роботи в закладах освіти на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, обчислюється органами Пенсійного фонду України за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01 січня 2004 року) на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV, - за даними трудової книжки, а після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01 січня 2004 року) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Значення трудової книжки, як основного документу, що підтверджує стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Суд не приймає як підставу для відмови у призначенні та виплаті позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доводи відповідача-2 щодо неможливості зарахувати до страхового стажу позивача спірного періоду роботи на посадах вихователя, оскільки заклад не належить до дошкільного навчального закладу.
Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМУ №909 від 04.11.1993 р. (із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України №1436 від 26.09.2002 р. та №1567 від 17.11.2004 р.), у розділі першому, який має назву "Освіта", вказано найменування закладів і установ, серед яких дошкільні навчальні заклади.
Суд зазначає, що визначальним, згідно із пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, для призначення та виплати грошової допомоги, є серед іншого те, що особа, на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах.
Так, зі змісту копії трудової книжки позивача, на день досягнення пенсійного віку вона працювала на посаді вихователя в дитячому закладі №37.
Наведена посада визначена у Переліку №909, дошкільний навчальний заклад всіх типів є складовою системи безперервної освіти.
Отже, спірний період роботи позивача відносяться до спеціального трудового стажу, передбаченого ст.55 Закону № 1788-ХІІ, а відтак її педагогічний стаж станом на момент звернення за призначенням пенсії складав більше 30 років.
Інших доводів щодо відсутності підстав для отримання позивачем грошової допомоги пенсійним органом не зазначено.
Отже, стаж роботи позивача, який зазначено в її трудовій книжці серії НОМЕР_1 про період роботи з 11.09.1986 року по 31.12.1993 року в дитячому закладі №37 вихователем, має бути віднесений до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.
Суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду в яких суд вирішуючи спори, пов`язані із застосуванням постанови №909, дійшов висновків про недопустимість формальних (дискримінаційних) підходів органів ПФУ при розгляді відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.
З огляду на викладене, суд зазначає, що спірний період роботи протиправно не зараховано відповідачем-2 до спеціального стажу роботи позивача, у зв`язку із чим, її права у вказаній частині слід поновити шляхом зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача.
Щодо заявленої позовної вимоги позивачем про зобов`язання Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-ІV, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 р. у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку №22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
З огляду на приписи розділу ІV Порядку №22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління ПФУ у Вінницькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву та прийняв оскаржуване рішення. В свою чергу Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області здійснило лише повідомлення позивача про прийняте рішення відповідачем-2.
Оскільки матеріалами адміністративної справи встановлено, що позивач на момент звернення до органу Пенсійного фонду мала право на отримання грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Прикінцевих Положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як працівнику освіти, яка має стаж понад 30 років та вийшла на пенсію за віком, суд вважає, що у даному випадку належить зобов`язати саме Головне управління ПФУ у Вінницькій області зарахувати період роботи позивача з 11.09.1986 року по 31.12.1993 року до спеціального стажу працівника освіти, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е-ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та нарахувати та виплатити грошову допомогу, передбачену п.7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У задоволенні позовних вимог до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області слід - відмовити.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі у розмірі 536,80 грн. (1 073,60 грн. : 2) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 11.09.1986 року по 31.12.1993 року до спеціального стажу працівника освіти, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та нарахувати та виплатити грошову допомогу, передбачену п.7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма