Справа № 500/7415/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7415/23

27 грудня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просить:

визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, оформлене у вигляді листа від 20.10.2023 № 1900-0305-8/44855;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, періоди роботи у Галицькому інституті імені В`ячеслава Чорновола з 11.04.2005 по 31.08.2006 на посаді викладача української мови та літератури у групах ліцею, з 01.09.2006 по 04.12.2006 на посаді викладача української мови та літератури у групах ліцею, з 05.12.2006 по 31.08.2007 на посаді завідувача ліцеєм, з 01.09.2007 по 31.08.2011 на посаді директора ліцею, з 01.09.2011 по 05.10.2011 на посаді завідувача ліцею, призначити і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.10.2023 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовило позивачу у її призначенні, так як відсутній достатній страховий стаж набутий в державних та комунальних закладах і установ освіти, що передбачені переліком, та дає право на виплату такої.

Беручи до уваги те, що позивач перебував в періоди роботи у Галицькому інституті імені В`ячеслава Чорновола з 11.04.2005 по 31.08.2006 на посаді викладача української мови та літератури у групах ліцею, з 01.09.2006 по 04.12.2006 на посаді викладача української мови та літератури у групах ліцею, з 05.12.2006 по 31.08.2007 на посаді завідувача ліцеєм, з 01.09.2007 по 31.08.2011 на посаді директора ліцею, з 01.09.2011 по 05.10.2011 на посаді завідувача ліцею, що в сукупності з іншим спеціальним стажем надає право на грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, позивач вважає таку відмову протиправною, що, власне, і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 20.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області 28.11.2023 подано до суду відзив на позовну заяву, просило відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано період роботи з 11.04.2005 по 05.10.2011, оскільки у вказаний період згідно довідки №439/09 від 11.10.2023, виданій Галицьким фаховим коледжем, ОСОБА_1 працювала в Галицькому інституті імені В`ячеслава Чорновола, який не відноситься до вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації. Таким чином, страховий стаж позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії становить 41 рік 0 місяців 28 днів. У зв`язку з відсутністю необхідного стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, підстави для виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відсутні.

За даних обставин, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення при відмовлені у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти пенсій згідно п.7-1розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази та пояснення, викладених у заявах по суті справи, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 з 14.09.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач звернуся до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 20.10.2023 №1900-0305-8/44855 повідомило ОСОБА_1 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, посилаючись на недотримання вимоги роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і наявності страхового стажу жінок 30 років. Відповідно до наданих документів, до стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, можливо зарахувати період роботи на посаді вчителя загальноосвітньої школи №1 м. Броди Львівської області з 15.08.1988 по 22.08.1995, вчителя Золочівського економічного ліцею з 25.08.1998 по 31.08.2004 та періоди роботи з 01.09.2004 по 10.04.2005, з 06.10.2011 по 30.06.2023 у Галицькому коледжі імені В`ячеслава Чорновола. Період роботи з 11.04.2005 по 05.10.2011 врахувати до спеціального стажу немає підстав, оскільки цей період відноситься до періоду роботи в Галицькому інституті імені В`ячеслава Чорновола, про шо зазначено у довідці №439/03 від 11.10.2023, і не відноситься до вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як передбачено п.7-1розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Кабінету Міністрів Україні 23.11.2011 № 1191 (далі Порядок №1191).

Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Розділом 1 "Освіта" Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 передбачено, що право на таку пенсію мають, зокрема, директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи, які працюють у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах.

Згідно п.5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Як встановлено судом, вихід на пенсію саме з посад, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а також неотримання позивачем до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії відповідачем не заперечується та не є спірним у справі.

З матеріалів справи видно, шо згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 працювала, зокрема, у Галицькому інституті імені В`ячеслава Чорновола з 11.04.2005 по 31.08.2006 на посаді викладача української мови та літератури коледжу, з 01.09.2006 по 04.12.2006 на посаді викладача української мови та літератури у групах ліцею, з 05.12.2006 по 31.08.2007 на посаді завідувача ліцеєм, з 01.09.2007 по 31.08.2011 на посаді директора ліцею, з 01.09.2011 по 05.10.2011 на посаді завідувача ліцею.

Відмовляючи позивачу у виплаті грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідач послався на недостатній страховий стаж, що дає право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, до якого не зараховано періоди роботи з 11.04.2005 по 05.10.2011 в Галицькому інституті імені В`ячеслава Чорновола, який не відноситься до вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації.

Так, відповідно до положення про відокремлений структурний підрозділ - ліцей Галицького інституту імені В`ячеслава Чорновола, затвердженого начальником управління освіти і науки Тернопільської міської ради, ліцей є відокремленим структурним підрозділ Галицького інституту імені В`ячеслава Чорновола, без права юридичної особи.

Як слідує з довідки №439/09 від 11.10.2023, виданій Галицьким фаховим коледжем імені В`ячеслава Чорновола, 01.09.2004 ОСОБА_1 прийнята на роботу у Галицький коледж імені В`ячеслава Чорновла (навчальний заклад І-ІІ рівнів акредитації) на посаду викладача української мови та літератури за контрактом (наказ № 563-к від 0.09.2004). 11.04.2005 Галицький коледж імені В`ячеслава Чорновола реорганізовано в Галицький інститут імені В`ячеслава Чорновола (рішення 14 сесії 4 скликання Тернопільської міської ради № 4/14/04 від 27.01.2005 "Про реорганізацію Галицького коледжу імені В`ячеслава Чорновола у Галицький інститут імені В`ячеслава Чорновола"), у якому ОСОБА_1 продовжувала працювати на посаді викладача української мови та літератури у групах ліцею за контрактом (наказ № 106-к від 11.04.2005) по 31.08.2006 (наказ № 508-к від 31.08.2006). 05.12.2006 ОСОБА_1 прийнято на посаду завідувача ліцеєм (основне місце роботи) за строковим договором та припинено термін дії контракту на посаді викладача української мови, а також прийнято на посаду викладача української мови у групах ліцею за суміщенням (наказ № 1041 -к від 05.12.2006). 01.09.2007 ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача ліцеєм, займаної за строковим договором, та з посади викладача української мови та літератури у групах ліцею, займаної за суміщенням, у зв`язку із закінченням терміну дії договорів (наказ № 538-к від 31.08.2007). 01.09.2007 ОСОБА_1 прийнято на роботу у Галицький інститут імені В`ячеслава Чорновола (навчальний заклад III рівня акредитації) на посаду директора ліцею (основне місце роботи) за контрактом (наказ № 620а-к від 03.09.2007) та на посаду викладача української мови та літератури у групах ліцею за суміщенням (наказ № 620б-к від 03.09.2007) до 01.09.2008 (наказ про звільнення з посади № 757а-к від 01.09.2008). 01.09.2008 ОСОБА_1 продовжено термін дії контракту на посаді директора ліцею (основне місце роботи) до 01.09.2011 (наказ на продовження контракту № 765-к від 01.09.2008; наказ на звільнення № 609-к від 31.08.2011). Під час перебування на посаді директора ліцею ОСОБА_1 за суміщенням займала посади викладача української мови та літератури у групах ліцею, а саме: з 01.09.2008 (наказ № 766-к від 01.09.2008) по 01.07.2010 (наказ № 424-к від 01.07.2010); з 01.09.2010 (наказ № 733-к від 01.09.2010) по 01.07.2011 (наказ № 223-к від 01.07.2011). 01.09.2011 ОСОБА_1 прийнята на роботу у Галицький інститут імені В`ячеслава Чорновола на посаду завідувача ліцею (основне місце роботи) за контрактом (наказ № 875-к від 01.09.2011) та на посаду викладача української мови та літератури у групах ліцею за суміщенням (наказ № 876-к від 01.09.2011). 06.10.2011 Галицький інститут імені В`ячеслава Чорновола реорганізовано у Галицький коледж імені В`ячеслава Чорновола (навчальний заклад І-ІІ рівнів акредитації) згідно рішень Тернопільської міської ради шостого скликання №6/8/17 від 19.05.2011р. та №6/п11/1 від 29.07.2011р., у який ОСОБА_1 зарахована на посаду викладача української мови та літератури у групах гімназії за суміщенням (наказ № 1-к від 06.10.2011), а також звільнена з посади завідувача ліцею, займаної за контрактом, в порядку переведення у Галицький коледж імені В`ячеслава Чорновола на посаду директора гімназії "Гармонія" Галицького коледжу імені В`чеслава Чорновола за контрактом (основне місце роботи) (наказ № 2-к від 06.10.2011).

Відповідно до ст.10 Закону України "Про освіту" №2145-VІІІ від 05.09.2017 (чинного з 28.09.2017) складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта. Чинна редакція Закону України "Про освіту" не передбачає акредитацію навчальних закладів, а встановлює акредитацію освітньої програми та визначає ліцензування освітньої діяльності.

Разом з тим, умови пенсійного забезпечення на даний час ще прив`язані до професій та посад у навчальних закладах з визначенням рівнів акредитації.

Відповідно до ст.28 Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 № 1556-VII (чинного з 06.09.2014) в Україні діють заклади вищої освіти таких типів: 1) університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність; 2) академія, інститут - галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на першому і другому рівнях за однією чи кількома галузями знань, може здійснювати підготовку на третьому і вищому науковому рівнях вищої освіти за певними спеціальностями, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність; 3) коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність.

Згідно з ст.1 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 №2984-ІІІ (чинного до 06.09.2014), вищий навчальний заклад - освітній, освітньо-науковий заклад, який заснований і діє відповідно до законодавства про освіту, реалізує відповідно до наданої ліцензії освітньо-професійні програми вищої освіти за певними освітніми та освітньо-кваліфікаційними рівнями, забезпечує навчання, виховання та професійну підготовку осіб відповідно до їх покликання, інтересів, здібностей та нормативних вимог у галузі вищої освіти, а також здійснює наукову та науково-технічну діяльність; рівень акредитації - рівень спроможності вищого навчального закладу певного типу провадити освітню діяльність, пов`язану із здобуттям вищої освіти та кваліфікації.

Стаття 24 цього Закону визначала рівні акредитації вищих навчальних закладів. Так, встановлювалися такі рівні акредитації вищих навчальних закладів: вищий навчальний заклад першого рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста; вищий навчальний заклад другого рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста та за напрямами підготовки освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра; вищий навчальний заклад третього рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за напрямами освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра, спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста, а також за окремими спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня магістра; вищий навчальний заклад четвертого рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за напрямами освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра, спеціальностями освітньо-кваліфікаційних рівнів спеціаліста, магістра.

Відповідно до п.5 ст.25 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 №2984-ІІІ коледж це вищий навчальний заклад другого рівня акредитації або структурний підрозділ вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації у споріднених напрямах підготовки (якщо є структурним підрозділом вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації або входить до навчального чи навчально-науково-виробничого комплексу) або за кількома спорідненими спеціальностями і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення.

Згідно з п.12 частини 2 Розділу XV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 № 1556-VII до приведення нормативно-правових актів з питань оплати праці, пенсійного та стипендіального забезпечення у відповідність із вимогами цього Закону умови оплати праці, пенсійного забезпечення педагогічних, науково-педагогічних і наукових працівників, стипендіального забезпечення осіб, які навчаються, зберігаються: для університетів, академій, інститутів - на рівні закладів вищої освіти III-IV рівнів акредитації; для коледжів (включаючи коледжі як структурні підрозділи університетів, академій, інститутів) - на рівні закладів вищої освіти I-II рівнів акредитації.

Суд вказує, що позивач в періоди роботи у Галицькому інституті імені В`ячеслава Чорновола працював з 11.04.2005 по 31.08.2006 на посаді викладача української мови та літератури коледжу, з 01.09.2006 по 04.12.2006 на посаді викладача української мови та літератури у групах ліцею, з 05.12.2006 по 31.08.2007 на посаді завідувача ліцеєм, з 01.09.2007 по 31.08.2011 на посаді директора ліцею, з 01.09.2011 по 05.10.2011 на посаді завідувача ліцею, а тому його пенсійне забезпечення до приведення пенсійного законодавства у відповідність з освітнім законодавством має здійснюватися, прирівнюючи до вищого навчального закладу I-II рівнів акредитації.

Суд наголошує, що до призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 не отримувала будь-яку пенсію, станом на день досягнення пенсійного віку вона працювала у закладах та установах державної та/або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та стаж роботи на таких посадах на момент досягнення пенсійного віку становив понад 30 років, з урахуванням зарахованого відповідачем самостійно та висновків суду у даному рішенні.

Отже, позивач підпадає під дію п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та має право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а дійшов висновку про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про протиправність, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та необхідність відновлення порушених прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання відповідача провести відповідне нарахування та виплату, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60,40 грн згідно квитанції № від 07.11.2023 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.