Справа № 300/4357/22
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2023 р. справа № 300/4357/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шевченко Н.П., звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області, відповідно до змісту якого просить: визнати протиправними та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 25.01.2022, 07.02.2022, 06.04.2022; зобов`язати призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 17.12.2021 з урахуванням до страхового стажу періодів роботи: з 01.09.2004 по 31.08.2005, з 06.10.2005 по 30.04.2006, з 01.05.2006 по 30.04.2007, з 11.06.2007 по 30.05.2008, з 03.07.2008 по 26.05.2009, з 05.06.2009 по 27.01.2011, з 17.02.2011 по 25.11.2011, з 19.12.2011 по 07.11.2014, з 10.11.2014 по 25.03.2015, з 20.04.2015 по 12.04.2016, з 18.05.2016 по 13.04.2021.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду 29.11.2022, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023, позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії від 25.01.2022, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії від 07.02.2022 та зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 17.12.2021 повернуто позивачу, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду. Вказана ухвала набрала законної сили 14.03.2023.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії від 06.04.2022 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням до страхового стажу періодів роботи: з 01.09.2004 по 31.08.2005, з 06.10.2005 по 30.04.2006, з 01.05.2006 по 30.04.2007, з 11.06.2007 по 30.05.2008, з 03.07.2008 по 26.05.2009, з 05.06.2009 по 27.01.2011, з 17.02.2011 по 25.11.2011, з 19.12.2011 по 07.11.2014, з 10.11.2014 по 25.03.2015, з 20.04.2015 по 12.04.2016, з 18.05.2016 по 13.04.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пенсійним органом протиправно відмовлено у зарахування до страхового стажу роботи позивача періоди роботи з 01.09.2004 по 31.08.2005, з 06.10.2005 по 30.04.2006, з 01.05.2006 по 30.04.2007, з 11.06.2007 по 30.05.2008, з 03.07.2008 по 26.05.2009, з 05.06.2009 по 27.01.2011, з 17.02.2011 по 25.11.2011, з 19.12.2011 по 07.11.2014, з 10.11.2014 по 25.03.2015, з 20.04.2015 по 12.04.2016, з 18.05.2016 по 13.04.2021 та відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Позивач стверджує, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 згідно обох законів: п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як на дату звернення із заявою про призначення пенсії позивач мав необхідний пенсійний вік (56 років), документально підтверджений пільговий стаж роботи за Списком №2 (понад 11 років 11 місяців) та страховий стаж тривалістю понад 36 років, що є більше ніж достатньо як згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» так і згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Просить позов задовольнити.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечує. Зазначає, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 20 років 6 місяців 14 днів, пільговий стаж за Списком №2 - 11 років 11 місяців 6 днів. Вказаної тривалості страхового та пільгового стажу недостатньо для призначення пільгової пенсії за віком до Списку №2. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.193 т.1).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області також скористалося правом подання відзиву на позов та просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що страховий стаж позивача становить 20 років 6 місяців 14 днів, пільговий стаж становить 8 місяців 12 днів. Страховий стаж, набутий до 01.01.2004 підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними Порядком №637. Для зарахування стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації робочих місць, що затверджується висновком Державної експертизи умов праці. Зарахування до страхового стажу періодів роботи на території держав-учасниць СНД та врахування заробітної плати за вказані періоди роботи здійснюється за умови сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць СНД, на території яких провадилася трудова діяльність. Зазначає, що як законодавством України так і законодавством росії передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалася така діяльність. Вважає, що норми закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині призначення пенсій на пільгових умовах за Списком №2 не підлягають застосуванню (а.с.197 т.1).

На адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких він не погоджується із доводами відповідачів, з підстав аналогічних позовній заяві. Також, покликається на постанови Верховного Суду від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20 та від 28.11.2019 у справі №2340/3933/18 (а.с.4 т.2).

Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

23.03.2022 ОСОБА_1 у віці 56 років звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2 (а.с.75 т.1).

За змістом рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06.04.2022 №78 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. Зазначено, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.2004, оскільки особами, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01.01.2004 додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільної формі) про сплату страхових внесків. Вказано, що загальний стаж роботи позивача становить 20 років 6 місяців 14 днів. Стосовно наявності пільгового стажу роботи в одному примірнику рішення вказано - 8 місяців 12 днів, в іншому примірнику рішення вказано 11 років 11 місяців 6 днів (а.с.61, 79 т.1).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 27.04.2022 за №0900-0209-8/13589 повідомило позивача про рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 06.04.2022 №78 (а.с.60 т.1).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (надалі також - Закон №1788-XII) визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно із пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону №1788-XII (у редакції Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року), на пільгових умовах мали право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, особи зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (60 років), зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема, з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків.

Суд звертає увагу, що до внесення змін Законом №213-VIII у статтю 13 Закону №1788-XII було встановлено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 (60 років) цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Таким чином, Законом України від 02.03.2015 №213-VIII збільшено загальний стаж роботи необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 25 років до 30 років.

Судом встановлено, що надалі Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 (надалі також - Закон №2148-VIII), Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV було доповнено розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян".

Так, зокрема, згідно п.2 ч. 2 ст.114 Закону №1058-ІV (в редакції Закону від 03.10.2017 №2148-VIII), на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону (60 років), зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII, у новій редакції був викладений п.2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що з 01.10.2017 правила призначення пенсій на пільгових умовах за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII, який діє на час звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Згодом, 23.01.2020 Конституційним Судом України прийнято рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року №213-VIII".

Конституційний Суд України зазначив, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного Рішення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення, стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного Рішення, підлягають застосуванню стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: ... б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. …".

Проаналізувавши все вищевикладене, зокрема наведене рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що з 23.01.2020 (часу прийняття цього Рішення КСУ) існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

При цьому, вказані закони містять розбіжності в умовах призначення пенсії чоловікам, на пільгових умовах за Списком №2, зокрема щодо страхового стажу, який у спірних правовідносинах складає 25 років за пунктом "б" ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, та 30 років за п.2 ч.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Вирішуючи питання про те, який закон необхідно застосовувати до спірних правовідносин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

При вирішенні цього спору, суд враховує принцип верховенства права, відповідно до якого, згідно із частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), саме людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 102 рішення у справі "Зеленчук і Цицюра проти України" (заяви №846/16 та №1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є "практичними та ефективними". Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі "Броньовський проти Польщі" ("Broniowski v. Poland"), заява №31443/96, пункт 115).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Проаналізувавши вищенаведені рішення ЄСПЛ, оскільки національне законодавство допустило неоднозначне, множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, які звертаються за призначенням пенсії на пільгових умовах за Списком №2, зокрема пункт "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, суд вважає за необхідне застосувати найбільш сприятливий для позивача підхід.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 21.04.2021 в зразковій справі №360/3611/20.

Тобто, у розглядуваній справі до спірних правовідносин перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні є найбільш сприятливий для позивача, а саме пункт "б" ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, положення якого визнано неконституційними.

Суд вважає безпідставними доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, наведені у відзиві на позов, зокрема стосовно того, що норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" в частині призначення пенсій на пільгових умовах за Списком №2 не підлягають застосуванню, та його положення застосовуються лише в частині визначення права на пенсію за вислугу років, оскільки згідно рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 предметом конституційного контролю була, зокрема, стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами внесеними Законом України №213, яка регламентувала призначення пенсій за віком на пільгових умовах, а також пенсій за вислугу років.

Отже, суд доходить висновку про безпідставність доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відсутності у позивача права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначено, що загальний стаж роботи позивача становить 20 років 6 місяців 14 днів, пільговий стаж роботи складає 11 років 11 місяців 6 днів. При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у відзиві на позов зазначає про наявність у позивача 8 місяців 12 днів пільгового стажу. Вказане твердження не підтверджено жодними доказами.

У листі від 21.09.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зазначило, що пільговий стаж роботи позивача складає 11 років 11 місяців 6 днів. У відзиві Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначено, що пільговий стаж позивача становить 11 років 11 місяців 6 днів. Зазначене Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області підтверджується розрахунком стажу роботи позивача, який наданий позивачеві у відповідь на адвокатський запит адвоката позивача від 16.09.2022 (а.с.63, 81 т.1).

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №1 та №2 деталізоване у Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (надалі також - Порядок № 383).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 14.07.1987 ОСОБА_1 (а.с.11 т.1):

- 15.07.1987 зарахований на посаду майстра до Управління механізації №22 тресту «Укрнафтогазмонтаж» згідно наказу №45к від 13.07.1987;

- 24.03.1999 переведений на посаду виробником робіт на підставі наказу №15-к від 24.03.1999;

- 09.04.2001 звільнений з роботи згідно статті 40 п.4 КЗпП України згідно наказу №34-к від 09.04.2001.

Згідно довідки Спеціалізованого управління №14 ПАТ фірма «Нафтогазбуд» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 02.12.2021 №07/154 слідує, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на посаді майстра та виконував роботи зі шкідливими умовами праці, що передбачено Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 (розділ 28, підрозділ б 220000б-24444, код КП 2290000б-23419) у період з 13.07.1987 по 09.04.2001 (а.с.16 т.1).

В довідці Спеціалізованого управління №14 ПАТ фірма «Нафтогазбуд» зазначено, що пільговий стаж позивача обраховується з 01.01.1988 по 31.12.1999.

Крім того, на підтвердження періоду роботи позивача в Управлінні механізації №22 тресту «Укрнафтогазмонтаж» ОСОБА_1 долучено до матеріалів позову довідки Спеціалізованого управління №14 ПАТ фірма «Нафтогазбуд» №07/58 від 17.05.2022 (а.с.16 зворот), 07/155 від 02.12.2021 (а.с.17), №04/7/156 від 02.12.2021 (а.с.17 зворот), №06/157 від 02.12.2021 (а.с.18), №06/157/1 від 02.12.2021 (а.с.18 зворот), №07/1541 від 02.12.2021 (а.с.24 зворот), а також накази Управління механізації №22 тресту «Укрнафтогазмонтаж» №50-к від 03.08.1987, №1-к від 04.01.1988, 334-к від 02.04.2001 (а.с.20-21), №15-к від 24.03.1999 (а.с.25) і акти перевірки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відомостей про стаж роботи, що дає право виходу на пенсію, призначену на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 , які видані Спеціалізованим управлінням №14 ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд», №0900-1102-1/481 від 27.01.2022, №1300-60002-1/833 від 04.02.2022 (а.с.27-30 т.1).

Зокрема, у довідці Спеціалізованого управління №14 ПАТ фірма «Нафтогазбуд» №07/58 від 17.05.2022 зазначено, що основною діяльністю Управління механізації №22 тресту «Укрнафтогазмонтаж» було будівництво нафтопроводів. Тому всі майстри та виконроби виконували роботу як і майстра так і виконроба будівельно-монтажних робіт та були атестовані на підставі робочих місць за умовами праці на право оформлення пільгових пенсій.

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що посади, які обіймав позивач у період з 01.01.1988 по 31.12.1999 (майстер, виконроб) в Управлінні механізації №22 тресту «Укрнафтогазмонтаж» були передбачені Списками №2, чинними у відповідні періоди роботи ОСОБА_1 , що відповідачами не заперечується.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 383 атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

У разі непідтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами чергової атестації, проведеної протягом 5 років з дати проведення попередньої атестації, до пільгового стажу зараховується період роботи на даному підприємстві, в установі чи організації до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення чергової атестації, якою відповідне право не підтверджене.

Згідно з пунктами 1, 2, 4, 9, 10 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (надалі також - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Атестація має проводитися у передбачені п. 4 Порядку № 442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Таким чином, з 21.08.1992 підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є передусім наявність професії і виробництва у відповідних Списках та підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць, проведення якої передбачено вищевказаним Порядком №442, за умови зайнятості працівника на вищеназваних роботах не менш як 80% робочого часу, встановленого для відповідного виробництва. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах.

Отже, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, а в подальшому така була проведена, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

У матеріалах справи наявний наказ Управління механізації №22 від 07.12.1994 «Про результати проведення атестації робочих місць, пунктом 1 якого затверджено матеріали атестаційної комісії «Про пенсійне забезпечення». Пунктом 2 цього наказу визнано право на пільгове пенсійне забезпечення, зокрема, на таку спеціальність за Списком №2 як майстер та виконроб (а.с.22 зворот т.1).

Також, у матеріалах справи є висновок Державної експертизи умов праці від 09.04.1998 №87 щодо проведеної у грудні 1994 року експертизи умов праці (а.с.23 т.1).

Крім того, в акті перевірки відомостей про стаж роботи, що дає право виходу на пенсію, призначену на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 , які видані Спеціалізованим управлінням №14 ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» №0900-1102-1/481 від 27.01.2022, №1300-60002-1/833, серед іншого, зазначено, що робочі місця «майстер»., «виконроб» (виконавець робіт) затверджено у переліку виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовам праці, зайнятість в яких дає право на пенсію по віку (по старості) на пільгових умовах за Списком №2, наказом №103 від 07.12.1994 Івано-Франківського управління механізації №22 Акціонерного товариства фірми «Нафтогазбуд» «Про результати проведення атестації робочих місць». Цей наказ визнано дійсним і підтверджено висновком №87 від 09.04.1998 Державної експертизи умов праці (а.с.28 т.1).

Таким чином матеріалами справи підтверджено проведення атестації робочих місць, тому твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області є помилковими.

Стосовно вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, з урахуванням до страхового стажу періодів роботи: з 01.09.2004 по 31.08.2005, з 06.10.2005 по 30.04.2006, з 01.05.2006 по 30.04.2007, з 11.06.2007 по 30.05.2008, з 03.07.2008 по 26.05.2009, з 05.06.2009 по 27.01.2011, з 17.02.2011 по 25.11.2011, з 19.12.2011 по 07.11.2014, з 10.11.2014 по 25.03.2015, з 20.04.2015 по 12.04.2016, з 18.05.2016 по 13.04.2021, суд зазначає наступне.

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Приписами пункту 3 Порядку №637, в редакції, станом на час спірних правовідносин, визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, в редакції станом на час спірних правовідносин, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17.

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3, пункту 5.1 та 5.2 розділу 5 наказу Міністерства праці та соціального розвитку російської федерації від 10.10.2003 №69 «Про затвердження Інструкції по заповненню трудових книжок» (чинна у спірні періоди роботи позивача в росії, втратила чинність 01.09.2021) у графі 3 «Записи про роботу» трудової книжки у заголовку вказується повне найменування організації, а також скорочене найменування організації. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, який вноситься, в графі 2 зазначається дата прийому на роботу. В графі 3 робиться запис про прийняття чи призначення в структурний підрозділ організації та вказується його конкретне найменування, найменування посади (роботи), спеціальності, професії та кваліфікації, а в графу 4 заносяться дата та номер наказу (розпорядження) чи іншого рішення роботодавця згідно з яким працівника прийнято на роботу. Записи про звільнення (закінчення трудового договору) у трудовій книжці працівника проводиться в такому порядку: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 вказується дата звільнення (закінчення трудового договору); в графів 3 робиться запис про причину звільнення (закінчення трудового договору); в графі 4 вказується найменування документа на підставі якого внесено запис - наказ (розпорядження) чи інше рішення роботодавця, його дата та номер. У разі закінчення трудового договору з підстав, передбачених статтею 77 трудового кодексу російської федерації до трудової книжки вноситься запис про звільнення (закінчення трудового договору) із посиланням на відповідний пункт вказаної статті.

Аналогічні вимоги містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (надалі також - Інструкція №58).

Так, згідно пункту 1.1. цієї Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу,звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції №58). Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи (п.2.26 Інструкції №58).

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.09.2004 ОСОБА_1 у спірний період (а.с.13 т.1):

- 01.09.2004 прийнятий на роботу збиральником корпусів металічних суден до ОАО «Пелла» згідно наказу №243-пр від 01.09.2004;

- 31.08.2005 звільнений у зв`язку із закінченням терміну дії трудового договору пункт 2 статті 77 Трудового кодексу російської федерації;

- 06.10.2005 прийнятий на роботу на посаду інженера технолога до ОАО «Пелла» згідно наказу №133-пр від 24.10.2005;

- 30.04.2006 звільнений в поряду переводу в ОАО «Интро-Пелля», за згодою працівника, пункт 5 статті 77 Трудового кодексу російської федерації, згідно наказу №117-ув від 30.04.2006;

- 01.05.2006 прийнятий на роботу переводу в ОАО «Интро-Пелла» по переводу із ОАО «Пелла» на посаду інженера-технолога, на підставі наказу від 28.04.2006 №130-пр;

- 30.04.2007 звільнений з роботи у зв`язку із закінченням терміну трудового договору, пункт 2 статті 77 Трудового кодексу російської федерації, згідно наказу №203-ув від 30.04.2007;

- 11.06.2007 прийнятий на посаду майстра дільниці до ЗАО «Мидель» згідно наказу №177-пр від 06.06.2007;

- 01.05.2008 переведений на посаду заступника директора згідно наказу №13-п від 30.04.2008;

- 30.05.2008 звільнений з роботи у зв`язку із закінченням терміну дії договору, пункт 2 статті 77 Трудового кодексу російської федерації на підставі наказу №134-ув від 30.05.2008;

- 03.07.2008 прийнятий на посаду майстра дільниці до ЗАО «Мидель» згідно наказу №218-пр від 03.07.2008;

- 26.05.2009 звільнений з роботи у зв`язку із закінченням терміну дії договору, пункт 2 статті 77 Трудового кодексу російської федерації на підставі наказу №86-ув від 26.05.2009;

- 05.06.2009 прийнятий на посаду майстра дільниці до ЗАО «Мидель» згідно наказу №121-пр від 05.06.2009;

- 27.01.2011 звільнений з роботи у зв`язку із закінченням терміну дії договору, пункт 2 статті 77 Трудового кодексу російської федерації на підставі наказу №20-ув від 27.01.2011;

- 17.02.2011 прийнятий на посаду майстра дільниці до ЗАО «Мидель» згідно наказу №46-пр від 17.02.2011;

- 25.11.2011 звільнений з роботи у зв`язку із закінченням терміну дії договору, пункт 2 статті 77 Трудового кодексу російської федерації на підставі наказу №294-ув від 25.11.2011;

- 19.12.2011 прийнятий на посаду майстра дільниці до ЗАО «Мидель» згідно наказу №396-пр від 19.12.2011;

- 07.11.2014 трудовий договір розірваний за ініціативою працівника, пункт 3 частина 1 статті 77 Трудового кодексу російської федерації, на підставі наказу №400-ув від 07.11.2014;

- 10.11.2014 прийнятий на посаду майстра дільниці до ЗАО «Мидель» згідно наказу №484-пр від 10.11.2014;

- 25.03.2015 звільнений з роботи у зв`язку із закінченням терміну дії договору, пункт 2 статті 77 Трудового кодексу російської федерації на підставі наказу №76-ув від 25.03.2015;

- 20.04.2015 прийнятий на посаду майстра дільниці до ЗАО «Мидель» згідно наказу №74-пр від 20.04.2015;

- 12.04.2016 трудовий договір розірваний за ініціативою працівника, пункт 3 частина 1 статті 77 Трудового кодексу російської федерації, на підставі наказу №40-ув від 12.04.2016;

- 18.05.2016 прийнятий на посаду майстра дільниці до ЗАО «Мидель» згідно наказу №93-пр від 18.05.2016;

- 13.04.2021 трудовий договір розірваний за ініціативою працівника, пункт 3 частина 1 статті 77 Трудового кодексу російської федерації, на підставі наказу №28-ув від 13.04.2021.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів станом на час спірних правовідносин передбачали, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

За приписами частини 2 статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 №639 «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» припинено дію Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14 січня 1993 р. в м. москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 10.07.2023 № 72/14-612/1-80209 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, Апарат Верховної Ради України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993, припинила дію 4 липня 2023 року.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України суд виснує, що денонсація Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993 означає, що вказані Угоди припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод.

Крім того, як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з частинами 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Подібні за суттю вимоги передбачені й в законодавстві російської федерації.

Згідно з статтею 2 федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року №173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації», який застосовувався до 01 січня 2015 року, страховий стаж - стаж, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року №173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації» до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного федерального закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до федерального закону від 1 квітня 1996 року №27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації (частина перша статті 13 федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації»).

Згідно з частиною другою статті 13 федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації» при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Отже, як законодавством України, так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.

Підставою відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах стало те, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.2004, оскільки особами, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01.01.2004 додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільної формі) про сплату страхових внесків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, трудова книжка серії НОМЕР_1 , дата заповнення 01.09.2004 на ім`я (російською мовою) « ОСОБА_1 » належить громадянину України ОСОБА_1 та містить відомості про періоди роботи позивача з 01.09.2004 по 31.08.2005, з 06.10.2005 по 30.04.2006, з 01.05.2006 по 30.04.2007, з 11.06.2007 по 30.05.2008, з 03.07.2008 по 26.05.2009, з 05.06.2009 по 27.01.2011, з 17.02.2011 по 25.11.2011, з 19.12.2011 по 07.11.2014, з 10.11.2014 по 25.03.2015, з 20.04.2015 по 12.04.2016, з 18.05.2016 по 13.04.2021 на території російської федерації.

Автентичність записів трудової книжки відповідачами не оспорюється.

Крім того, згідно довідки ОАО Ленінградський суднобудівний завод «Пелла» №58 від 29.01.2019 позивач отримував заробітну плату з вересня 2004 року по серпень 2005 року та з жовтня 2005 року по квітень 2006 року.

При цьому, у вказаній довідці зазначено, що відрахування до пенсійного фонду російської федерації здійснювалися в повному об`ємі згідно із законодавством російської федерації (а.с.31 т.1).

Також, у матеріалах справи наявна довідка ООО «Інтро-Пелла» від 18.01.2019 №3 про заробітну плату для нарахування пенсії з травня 2006 року по квітень 2007 року (а.с.31 зворот т.1).

Варто зауважити, що сума щомісячного заробітку, вказана у довідці №3 від 18.01.2019, за період з травня 2006 року по лютий 2007 року становить 3000,00 рос. руб., як і сума щомісячного заробітку з якого відраховувалися страхові внески за періоди з вересня 2004 року по серпень 2005 року та з листопада 2005 року по квітень 2006 року, про зазначено в довідці №58 від 29.01.2019.

Згідно довідки ООО «Мидель» від 28.02.2020 №16 ОСОБА_1 працював в ОАО «Мидель» і його заробітна плата за червень-липень, вересень-грудень 2007 року складала 55196,30 рос. руб., за березень-травень, липень-серпень, листопад-грудень 2008 року становила 109340,00 рос. руб., за березень-червень, вересень-листопад 2009 року 118929,00 рос. руб., за лютий-травень, липень-жовтень 2010 року - 136000,00 рос. руб. (а.с.46 зворот т.1).

Відповідно до відомостей довідки ОАО «Мидель» №1 від 10.01.2022 заробітна плата ОСОБА_1 , яка враховується при нарахуванні пенсії за листопад-грудень 2010 року становила 34000,00 рос. руб, за 2011 рік - 7727,00 рос. руб., за 2012 рік - 204000,00 рос. руб., за 2013 - 265920,95 рос. руб., за 2014 - 301999,52 рос. руб.

При цьому, у вказаній довідці зазначено, що страхові внески до пенсійного фонду російської федерації проводилися у повному об`ємі згідно із законодавством російської федерації (а.с.47 т.1).

Згідно із довідкою ОАО «Мидель» №2 від 10.01.2022 заробітна плата ОСОБА_1 , яка враховується при нарахуванні пенсії за листопад-грудень 2014 року складала 52555,55 рос. руб., за січень-жовтень, грудень 2015 року - 269986,30 рос. руб, за 2016 рік - 1705311,71 рос. руб, за 2017 рік - 1537349,98 рос. руб., за 2018 рік - 1263381,84 рос. руб., за 2019 рік - 1173495,49 рос. руб., за 2020 рік - 1308765,99 рос. руб., за січень-квітень 2021 року - 625258,38 грн.

У вказаній довідці зазначено, що страхові внески до пенсійного фонду російської федерації проводилися у повному об`ємі згідно із законодавством російської федерації (а.с.47 зворот т.1).

В довідці ОАО «Мидель» від 10.01.2022 зазначено про періоди відпусток позивача (а.с.48 т.1).

До матеріалів справи позивач також долучено довідки ОАО «Мидель» про доходи фізичної особи форми №2-НДФ-Л за 2007 - 2021 роки в яких зазначено суми доходів ОСОБА_1 та суми утриманих податків (а.с.48 - 56 т.1).

Позивачем також долучено до матеріалів справи трудові договори, укладені позивачем з ООО «Мидель» №46 від 17.02.2011, №397 від 19.12.2011, №484 від 10.11.2014, №74 від 20.04.2015, №93 від 18.05.2016 (а.с.32-44 т.1).

Відтак, доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відсутність відомостей про сплату страхових внесків в спірні періоди роботи позивача на території росії є помилковими.

Крім того, суд зауважує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а отже, несплата страхувальником страховим внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16, від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17 та від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 31.10.2019 у справі №235/7373/16, від 08.04.2020 у справі №242/1568/17, від 06.07.2020 у справі №242/2179/17.

Отже, із вищевикладеного слідує, що будь-яких законних передумов не зараховувати позивачу періоди його роботи в російській федерації з 01.09.2004 по 31.08.2005, з 06.10.2005 по 30.04.2006, з 01.05.2006 по 30.04.2007, з 11.06.2007 по 30.05.2008, з 03.07.2008 по 26.05.2009, з 05.06.2009 по 27.01.2011, з 17.02.2011 по 25.11.2011, з 19.12.2011 по 07.11.2014, з 10.11.2014 по 25.03.2015, з 20.04.2015 по 12.04.2016, з 18.05.2016 по 13.04.2021 у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не було.

Підсумовуючи наведене суд дійшов висновку, що до страхового стажу роботи ОСОБА_1 підлягають зарахуванню періоди роботи позивача на території росії з 01.09.2004 по 31.08.2005, з 06.10.2005 по 30.04.2006, з 01.05.2006 по 30.04.2007, з 11.06.2007 по 30.05.2008, з 03.07.2008 по 26.05.2009, з 05.06.2009 по 27.01.2011, з 17.02.2011 по 25.11.2011, з 19.12.2011 по 07.11.2014, з 10.11.2014 по 25.03.2015, з 20.04.2015 по 12.04.2016, з 18.05.2016 по 13.04.2021.

З огляду на вказане суд зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправно прийнято рішення від 06.04.2022 за №78 про відмову у призначені пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить більше 25 років, а також позивач має 10 повних років стажу за Списком №2, відтак пенсійний вік зменшується на 4 роки від встановленого для чоловіків 60-річного віку, тобто позивач набув право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 досягнувши 56 років.

За таких обставин, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем згідно квитанції від 15.09.2022 №0.0..1 підтверджено сплату судового збору на суму 992,40 грн. (а.с.1 т.1).

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Таким чином, з огляду на те, що ухвалою суду повернуто позовну заяву в частині позовних вимог, а також те, що спір виник внаслідок протиправного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений судовий збір в розмірі 595,44 грн. (60 % задоволених позовних вимог). Доказів понесення інших судових витрат суду не надано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06.04.2022 за №78.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () призначити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) з 23.03.2022 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із зарахуванням до страхового стажу роботи періодів роботи з 01.09.2004 по 31.08.2005, з 06.10.2005 по 30.04.2006, з 01.05.2006 по 30.04.2007, з 11.06.2007 по 30.05.2008, з 03.07.2008 по 26.05.2009, з 05.06.2009 по 27.01.2011, з 17.02.2011 по 25.11.2011, з 19.12.2011 по 07.11.2014, з 10.11.2014 по 25.03.2015, з 20.04.2015 по 12.04.2016, з 18.05.2016 по 13.04.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 595,44 грн. (п`ятсот дев`яносто п`ять гривень 44 копійки).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Біньковська Н.В.