Справа № 160/4191/21
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 160/4191/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Рівної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Дніпро апеляційні скарги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 в адміністративній справі №160/4191/21 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Зернотрейд", треті особи - Національне антикорупційне бюро України, Головне управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС про визнання договорів недійсними та стягнення коштів в дохід держави,-

ВСТАНОВИВ:

22.03.2021 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Зернотрейд» (далі по тексту - ТОВ «ВО «Зернотрейд», відповідач 1), Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі по тексту АТ «ДПЗКУ», відповідач 2), у якій просив: визнати недійсним договір поставки №359 від 16.07.2019 року укладений між АТ «ДПЗКУ» та ТОВ «Виробниче об`єднання «Зернотрейд» на загальну суму 6885004,80 грн.; стягнути з ТОВ «Виробниче об`єднання «Зернотрейд» на користь АТ «ДПЗКУ» 6885004,80 грн.; стягнути з АТ «ДПЗКУ» на користь Державного бюджету 6885004,80 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд: визнав договір поставки №359 від 16.07.2019 укладений між АТ «ДПЗКУ» () та ТОВ «Виробниче об`єднання «Зернотрейд» () на загальну суму 6885004,80 грн. недійсним; визнав недійсним договір складського зберігання зерна №17-3Б/2019 від 11.07.2019; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області вул. Сімферопольська, буд. 17А, м. Дніпро, 49005, код ВП ) на користь Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 27240,00 (двадцять сім тисяч двісті сорок гривень 00 копійок) грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовив.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовленої позовної вимоги та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов.

Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що відповідно до ч.3 ст.228 ЦК України, ч.1 ст.208 ГК України, якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін в разі виконання правочину обома сторонами в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного.

Відповідно до ст.250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

12.03.2021 на адресу Головного управління ДПС у Київській області надійшов лист від Головного управління ДПС у Запорізькій області від 26.02.2021 №2282/7/08-01-18-02-15, згідно якого ТОВ «ВО «Зернотрейд» знаходилось у нього на обліку з 03.11.2019 по 15.10.2020. У ході щоденного моніторингу за реєстрацією податкових накладних в ЄРПН було встановлено ймовірні податкові ризики в роботі підприємства. За результатами виїзної перевірки було складено акт щодо не встановлення місця знаходження платника податків від 04.02.2020 року №131/08-01-05-07 04.02.2020.

16.12.2020 було винесено рішення ГУ ДПС у Київській області №106675 про відповідність платника ПДВ ТОВ «ВО «Зернотрейд» критеріям ризиковості на підставі п.8 додатку 1 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН, що стало підставою для розгляду справи №169/880/21.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 року у справі №160/880/21 було витребувано від АТ «Комерційний індустріальний банк» докази: чи проводились платежі банком по платіжним дорученням від 02.08.2019 року №3, від 02.08.2019 року №4, від 05.08.2019 року №11/2, від 05.08.2019 року №12/1, від 07.08.2019 року №19, від 07.08.2018 року №18 по вказаним у них реквізитах та чи подавались позивачем такі платіжні доручення до банку, а також банківські виписки по особовому рахунку ІВАN/рах. № НОМЕР_1 в АТ «Комерційний індустріальний банк» з 01.08.2019 року по 20.08.2019 року по вказаним у ній реквізитах.

Згідно пояснення банку платіжні доручення не подавались та рух коштів відсутній у вказаний період, отже податковим органом встановлено наявність порушення платником податків здійснення господарської діяльності.

Скаржник зазначав, що, оскільки договір поставки №359 від 16.07.2019 та договір складського зберігання зерна №17-3Б/2019 від 11.07.2019 року визнані недійсними, то слід відповідно до ч.3 ст.228 ЦК України застосувати наслідки недійсності правочинів і стягнути з ТОВ «ВО «Зернотрейд» на користь АТ «ДПЗКУ» 6885004,80 грн., стягнути з АТ «ДПЗКУ» на користь держави 6885004,80 грн.

Отже, контролюючим орган встановлено наявність порушення платника податків щодо здійснення господарської діяльності в рамках судової справи №160/880/21 через ухвали суду від 23 лютого 2021 року та пояснення банку наданих на виконання ухвали суду.

АТ «ДПЗКУ», не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що судом не з`ясовано всі фактичні обставини справи та не досліджено питання наявності/відсутності умислу у сторін спірних договорів спрямованого на порушення публічного порядку, не досліджено питання наявності/відсутності вини у діях осіб, які укладали оспорювані господарські договори, не встановлено фактичні обставини справи, які мають юридичне значення для розгляду справи.

Посилаючись на положення статей 203, 208, 215 ЦК України, зазначав, що недійсними можуть визнаватися правочини, які укладені з метою ухилення від оподаткування, отримання незаконної податкової вигоди (наприклад у вигляді податкового кредиту), при цьому обов`язок доведення наявності такої мети відповідно до ч.2 ст.77 КАС України покладається на податковий орган.

Законодавець розмежовує поняття «недійсність договору» та розірвання договору, як за підставами, так і за своїми правовими наслідками. Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення, тобто недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору не є підставою для його визнання недійсним.

На думку скаржника, необхідними умовами для визнання угоди недійсною є її укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Суд не дослідив питання чи керувалися сторони договорів відповідним умислом порушити публічний порядок та чи є доведеною вина осіб, які укладали оспорювані господарські договори. В основу мотивів оскаржуваного рішення покладено припущення про нереальність господарських операцій, яке ґрунтується виключно на окремих дефектах первинних документів, складених сторонами за наслідками виконання господарських зобов`язань по укладеним договорам.

Відповідно до договору поставки №359 перехід права власності здійснювався відповідно до умов СРТ та умов ЕХW згідно правил Інкотермс 2010, згідно яких право власності переходить від постачальника до покупця з моменту оформлення зерновим складом складського документу на ім`я покупця, акту приймання-передачі товару, підписаного між сторонами і зерновим складом та не передбачає транспортування; в рамках виконання цього договору передача зерна здійснювалась на зерновому складі філії АТ «ДПЗКУ» «Великолепетинсьий елеватор»; на виконання вказаного договору сторонами проведено лише дві поставки товару за додатковою угодою №002П32 від 22.07.2019 року та за додатковою угодою №003П32 від 22.07.2019 року; оплата здійснювалася покупцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі рахунку-фактури постачальника, наступним шляхом: перший платіж в розмірі вартості товару без ПДВ, другий в розмірі суми ПДВ вартості фактично отриманого товару після отримання документів, визначених у п.10.4 договору: платіжне доручення №7754 від 26.07.2019 року на суму 490498,20 грн. (згідно рахунку на оплату №СФ-23071 від 23.07.2019 року всього на загальну суму (з ПДВ) 588600 грн., в тому числі ПДВ 98100 грн.) та платіжне доручення №7455 від 26.07.2019 року на суму 2945917,13 грн. (згідно рахунку на оплату №СФ-23072 від 23.07.2019 року всього на загальну суму (з ПДВ) 3535102,67 грн., в тому числі ПДВ 589183,89 грн.).

Віднесення грошових сум до складу податкового кредиту за договором поставки №359 не відбулося, через включення ТОВ «ВО «Зернотрейд» до переліку «ризикових» платників податків, однак це не спростовує факту належного виконання сторонами договору, що підтверджується належно оформленими первинними документами.

Приймання зерна на зберігання відбулося на зерновому складі філії «ДПЗКУ» «Великолепетинський елеватор» за складськими квитанціями пшениця 3 класу (в загальній кількості 668 тон та пшениця 2 класу (в кількості 109 тон), на підставі письмової заяви ТОВ «ВО «Зернотрейд» зерно передано власнику АТ «ДПЗКУ». На підставі заяви ТОВ «ВО «Зернотрейд» на відвантаження зерна від 23.07.2019 року власник (поклажодавець) ТОВ «Зернотрейд» просило зерновий склад (філію АТ «ДПЗКУ» «Великолепетинський елеватор» забезпечити відвантаження зерна пшениці 3 класу в кількості 667 тон, переоформлення зерна відбулося на підставі наказу філії №5212 від 23.07.2019 року, після чого філія оформила складську квитанцію серії АЦ №457784р/н №150 від 23.07.2019 року на АТ «ДПЗКУ». Відповідно до заяви ТОВ «ВО «Зернотрейд» на відвантаження зерна від 23.07.2019 року власник (поклажодавець) ТОВ «ВО «Зернотрейд» просило зерновий склад (філію АТ «ДПЗКУ» «Великолепетинський елеватор» забезпечити відвантаження зерна пшениці 2 класу в кількості 109 тон, переоформлення зерна відбулося на підставі наказу філії №207 від 23.07.2019 року, після чого філія оформила складську квитанцію серії АЦ №457785р/н №151 від 23.07.2019 року на АТ «ДПЗКУ»; у графі «примітка» складських квитанцій зазначено переоформлення зерна, при цьому транспортування зерна не відбувалося ні автомобільним, ні залізничним транспортом, а тому транспортні документи не оформлялися, право власності на зерно перейшло без фактичного вивезення зерна поза межами філії. Апелянт зазначав, що саме складські квитанції є доказами складського зберігання зерна та трьохсторонні акти приймання-передачі зерна при переоформленні.

Придбане зерно у подальшому було реалізовано АТ «ДПЗКУ» на користь АМЕROPA AG за зовнішньоекономічними контрактами УХР270320-МW від 27.03.2020 року та ВМД UA508220/2020/103674 та ЕХР050220-МW від 05.02.2020 року та ВМД U508220/2020/102396; оплата за зерно отримана у повному обсязі АТ «ДПЗКУ», що підтверджується меморіальними ордерами.

Дані обставини, на думку скаржника, свідчать про виконання сторонами своїх господарських зобов`язань та про наявність умислу на досягнення фінансово-економічного ефекту у сторін укладених договорів у момент їх укладення. Не може нести відповідальність за належне оформлення товарно-транспортних накладних ТОВ «ВО «Зернотрейд» перевізником.

Посилання суду на окремі дефекти первинних документів є безпідставними, оскільки такі дефекти не є доказом недійсності спірних договорів та відсутності волевиявлення, умислу сторін на досягнення реального фінансово-економічного результату по оспорюваним договорам.

Помилковим є висновок суду про те, що ТОВ «ВО «Зернотрейд» не здійснювало перерахування коштів, у зв`язку з тим, що відповідно до відповіді АТ «Комерційний індустріальний банк» вказані платіжні доручення не надавались та не проводились по рахунках ТОВ «ВО «Зернотрейд» та рух коштів з 01.08.2019 року по 20.08.2019 року ТОВ «ВО «Зернотрейд» відсутній, оскільки оплата за договором поставки №359 від 16.07.2019 року відбулася 26.07.2019 року (квитанції №7754 на суму 490498,20 грн.; №7455 на суму 2945917,13 грн.), тобто інформація банку не охоплювала період проведення оплати між ТОВ «ВО «Зернотрейд» та АТ «ДПЗКУ».

Порядок здійснення акредитації контрагентів від 10.10.2018 року №275 не є нормативно-правовим актом у розумінні чинного законодавства та не може бути застосований до спірних взаємовідносин.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року залишено без задоволення апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, задоволено апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 року у адміністративній справі №160/4191/21, прийнято нове рішення, а саме відмовлено у задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Зернотрейд», треті особи: Головне управління ДПС України у Київській області, Національне антикорупційне бюро України про визнання договорів недійсними та стягнення коштів в дохід держави.

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року задоволено частково касаційні скарги Головного управління ДПС у Київській області та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Між АТ «ДПЗК» та ТОВ «ВО «Зернотрейд» 11 липня 2019 року укладений договір складського зберігання зерна №17-3Б/2019, за умовами якого: останній зобов`язаний передати зерно, а АТ «ДПЗК» прийняти зерно на зберігання; кількість зерна, що передається на зберігання, його якісні показники та інші характеристики зазначаються у складських документах, що видаються зерновим складом; поклажодавець здійснює доставлення зерна на зерновий склад власним коштом, власними силами.

Відповідно до пункту 4.3 Договору зберігання зерновий склад приймає зерно на зберігання за наявності у поклажодавця наступних документів на кожну окрему та/або сформовану партію: товарно-транспортної накладної (затвердженої форми 1-ТН) або залізничної накладної, підписаної уповноваженими представниками сторін; протоколу випробувань (показників безпеки) про вміст гербіцидів, мікотоксинів, токсичних елементів та радіонуклідів на кожну сформовану партію зерна; карантинного сертифіката (для сільськогосподарських товаровиробників, які знаходяться у карантинній зоні); сертифіката (протоколу) про вміст масової частки білка, виданого відповідною акредитованою лабораторією; свідоцтва (протоколу) про вміст генетично модифікованих організмів на кожну окрему або сформовану партію зерна; сертифіката про вміст масової частки олії, масової частки білка в перерахунку на суху речовину, кислотного числа олії, виданого відповідною акредитованої лабораторією.

Як передбачено пунктом 9.4 договору зберігання тарифи та послуги зернового складу представлені у додатку №1 до договору та є складовою і невіддільною частиною договору.

АТ «ДПЗК» на підтвердження передачі ТОВ «ВО «Зернотрейд» зерна на зберігання надано копії складських квитанцій.

Крім того, АТ «ДПЗК» надано витяги з Реєстру складських документів на зерно від 26 січня 2022 року, виданих ДП «Держреєстри України», згідно з якими ТОВ «ВО «Зернотрейд» (власник) зберігало на Великолепетинському елеваторі зерно по договору складського зберігання від 11 липня 2019 року №17-3Б/2019 зерно: пшеницю 3 класу 40710 кг (витяг з Реєстру №15115, дата внесення запису 16 липня 2019 року, складська квитанція АЦ457755 №121, дата погашення складського документа в реєстрі 23 липня 2019 року); пшеницю 3 класу 40479 кг (витяг з Реєстру №15116, дата внесення запису 17 липня 2019 року, складська квитанція АЦ457758 №124, дата погашення складського документа в реєстрі 23 липня 2019 року); пшеницю 3 класу 42036 кг (витяг з Реєстру №15117, дата внесення запису 18 липня 2019 року, складська квитанція АЦ457762 №128, дата погашення складського документа в реєстрі 23 липня 2019 року); пшеницю 3 класу 112660 кг (витяг з Реєстру №15118, дата внесення запису 22 липня 2019 року, складська квитанція АЦ457771 №137, дата погашення складського документа в реєстрі 23 липня 2019 року); пшеницю 3 класу 39600 кг (витяг з Реєстру №15119, дата внесення запису 22 липня 2019 року, складська квитанція АЦ457775 №141, дата погашення складського документа в реєстрі 23 липня 2019 року); пшеницю 3 класу 163000 кг (витяг з Реєстру №15120, дата внесення запису 22 липня 2019 року, складська квитанція АЦ457776 №142, дата погашення складського документа в реєстрі 23 липня 2019 року); пшеницю 3 класу 600 кг (витяг з Реєстру №15122, дата внесення запису 22 липня 2019 року, складська квитанція АЦ457780 №146, дата погашення складського документа в реєстрі 23 липня 2019 року); пшеницю 3 класу 85500 кг (витяг з Реєстру №15123, дата внесення запису 22 липня 2019 року, складська квитанція АЦ457781 №147, дата погашення складського документа в реєстрі 23 липня 2019 року); пшеницю 3 класу 109000 кг (витяг з Реєстру №15121, дата внесення запису 22 липня 2019 року, складська квитанція АЦ457778 №144, дата погашення складського документа в реєстрі 23 липня 2019 року).

Тобто станом на липень 2019 року на зерновому складі Великолепетинський елеватор перебувала на зберіганні пшениця 3 класу, яка належала ТОВ «Зернотрейд», - 633885 кг.

АТ «ДПЗК» надало витяги з Реєстру складських документів на зерно, виданих ДП «Держреєстри України», згідно з якими АТ «ДПЗК» зберігало на Великолепетинському елеваторі зерно за договором складського зберігання від 1 липня 2019 року: пшеницю 3 класу вагою 667000 кг (складська квитанція АЦ457784 №150, дата внесення запису в реєстр 23 липня 2019 року, дата погашення складського документа 27 січня 2020 року; та пшеницю 2 класу вагою 109000 кг, складська квитанція АЦ457785 №151, дата внесення запису до реєстру 23 липня 2019 року, дата погашення складського документа 6 квітня 2020 року).

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції АТ «ДПЗК» було надано копії податкових накладних по господарських операціях переоформлення пшениці 2, 3 класів, зберігання пшениці, контролю (визначення) показників ГМО, контролю (визначення) показників безпеки між ТОВ «ВО «Зернотрейд» та філією ПАТ «ДПЗК України» Великолепетинським елеватором, складені у липні 2019 року з доказами прийняття їх податковим органом. Також надані копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та рахунків на оплату.

Також між АТ «ДПЗК» (покупець) та ТОВ «ВО «Зернотрейд» (постачальник) укладено договір поставки від 16 липня 2019 року №359, за умовами якого: постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити зерно українського походження врожаю 2019 року. Культура та клас товару визначається в додаткових угодах до договору; кількість товару зазначається в додаткових угодах до договору, які є невід`ємними частинами. Одиниця виміру метрична тонна. якість товару визначається: 1. за умовами EXW: відповідно до карток аналізу зерна, виданих зерновим складом, що здійснює зберігання товару, або карток аналізу зерна, виданих сертифікованою лабораторією); 2. за умовами СРТ: зерновим терміналом у місці поставки; строк, умови та дата поставки товару зазначаються в додаткових угодах до договору, які є його невід`ємними частинами.

Як передбачено пунктом 5.1 договору поставки, оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку фактури постачальника наступним чином: перший платіж в розмірі вартості товару без ПДВ, вказаного у відповідному рахунку фактурі, здійснюється упродовж 5 банківських днів з дати виставлення відповідного рахунку фактури; другий платіж в розмірі суми ПДВ вартості фактично отриманого товару, здійснюється протягом 5 банківських днів з дати отримання покупцем документів, визначених пунктом 10.4 договору.

АТ «ДПЗК» та ТОВ «ВО «Зернотрейд» 22 липня 2021 року укладено додаткові угоди до договору поставки від 16 липня 2019 року №359, згідно із пунктами 1 яких постачальник передає у власність покупця товар пшеницю 3 класу у кількості 700 тонн, загальна вартість 3710002,80 грн (у т.ч. ПДВ 618333,8 грн) та пшеницю 2 класу кількості 100 тонн, загальною вартістю 540000 (у т.ч. ПДВ 90000 грн).

Базис постачання у зазначених додаткових угодах EXW (Інтерес 2010) Великолепетинський елеватор (74501, смт Велика Лепетиха, вул. Хмельницького, 157).

Згідно з видатковою накладною №23071/1 від 23 липня 2019 року було поставлено АТ «ДПЗК» на Великолепетинський елеватор пшеницю 2 класу 109 тонн на суму 588600 грн (у тому числі ПДВ 98100 грн); згідно з актом приймання-передачі зерна при переоформленні №3 від 23 липня 2019 року, підписаного ПАТ «ДПЗК» (новий власник), філією ПАТ «ДПЗК» Великолепетинський елеватор (зерновий склад) та ТОВ «ВО «Зернотрейд» (поклажодавець), зерновий склад передав, а поклажодавець зі зберігання та переоформив на нового власника зерно: пшеницю 2 класу, 2019 року, вагою 109 тонн, зерно передав поклажодавець згідно зі складськими документами АЦ №457785 (151) від 23 липня 2018 року, карткою аналізу зерна від 23 липня 2019 року №5; згідно зі складською квитанцією на зерно АЦ №457785 №151 від 23 липня 2019 року зерновий склад Великолепетинський елеватор прийняв на зберігання від ПАТ «ДПЗК» 109 тонн пшениці 2 класу, врожаю 2019 року, переоформлено з картки ТОВ «ВО «Зернотрейд». Згідно з рахунком на оплату від 23 липня 2019 року №СФ-23071 та платіжного доручення від 26 липня 2019 року №7454 ПАТ «ДПЗК» сплатив ТОВ «Зернотрейд» 490498,20 грн (сума без ПДВ).

Відповідно до видаткової накладної №23071/2 від 23 липня 2019 року було поставлено АТ «ДПЗК» на Великолепетинський елеватор пшеницю 3 класу 667 тонн на суму 3535102,67 грн (у тому числі ПДВ 589183,78 грн); згідно з актом приймання-передачі зерна при переоформленні №4 від 23 липня 2019 року, підписаного ПАТ «ДПЗК» (новий власник), філією ПАТ «ДПЗК» Великолепетинський елеватор (зерновий склад) та ТОВ «ВО «Зернотрейд» (поклажодавець), зерновий склад передав, а поклажодавець зі зберігання та переоформив на нового власника зерно: пшеницю 3 класу, 2019 року, вагою 667 тонн, зерно передав поклажодавець згідно зі складськими документами АЦ №457784 (151) від 23 липня 2018 року, картки аналізу зерна від 23 липня 2019 року №6; згідно зі складською квитанцією на зерно АЦ №457784 №150 від 23 липня 2019 року зерновий склад Великолепетинський елеватор прийняв на зберігання від ПАТ «ДПЗК» 109 тонн пшениці 2 класу, врожаю 2019 року, переоформлено з картки ТОВ «ВО «Зернотрейд». Згідно з рахунком на оплату від 23 липня 2019 року №СФ-23072 та платіжного доручення від 26 липня 2019 року №7455 ПАТ «ДПЗК» сплатив ТОВ «Зернотрейд» 2945917,13 грн (сума без ПДВ).

Відповідно до видаткових накладних ТОВ «ВО «Зернотрейд» поставило АТ «ДПЗК України» 109 тонн пшениці 2 класу на загальну суму 588600 грн (з урахуванням ПДВ) (видаткова накладна №23071/1 від 23 липня 2019 року) та 667 тонн пшениці 3 класу на загальну суму 3535103,67 грн (видаткова накладна №2307/2 від 23 липня 2019 року).

23 липня 2019 року зерновий склад філія ПАТ «ДПЗК» Великолепетинський елеватор (зерновий склад, підписант Гудзоватий С.Й.), ПАТ «ДПЗК» (новий власник, підписант Саркісов Д.А.) та ТОВ «ВО «Зернотрейд» (поклажодавець, підписант Вініченко В.Ю.), (підписали акт приймання-передачі зерна при переоформленні №3, згідно з яким зерновий склад передав, а поклажодавець прийняв зі зберігання та переоформив на нового власника зерно пшеницю 2019 року врожаю, 2 класу вагою 109 тонн. Зерно, передане поклажодавцем на зберігання згідно зі складськими документами АЦ №457785 від 23 липня 2019 року, переоформлено у кількості 109 тонн, з урахуванням змін у вазі внаслідок зміни якісних показників, відповідно до акту-розрахунку. Якісні показники зерна встановлені на підставі аналізів проб, проведених лабораторією зернового складу.

Згідно зі складською квитанцією на зерно №151 від 23 липня 2019 року серії АЦ №457785 зерновий склад ПАТ «ДПЗК» прийняв на зберігання від ПАТ «ДПЗК України» на підставі договору складського зберігання від 1 липня 2019 року №б/н відповідно до накладної зерно пшеницю м`яку (2 класу), рік збирання врожаю 2019, заліковою вагою 109 тонн.

До матеріалів справи долучено картку аналізу зерна.

Згідно з рахунком на оплату №СФ-23071 від 23 липня 2019 року АТ «ДПЗК України» 26 липня 2019 року оплатило ТОВ «ВО «Зернотрейд» вартість поставленої пшениці 2 класу 109 тонн у розмірі 490498,20 грн (платіжне доручення від 26 липня 2019 року №7454 (ПАТ АБ «Укргазбанк»).

23 липня 2019 року зерновий склад філія ПАТ «ДПЗК» Великолепетинський елеватор (зерновий склад, підписант Гудзоватий С.Й.), ПАТ «ДПЗК» (новий власник, підписант Саркісов Д.А.) та ТОВ «ВО «Зернотрейд» (поклажодавець, підписант Вініченко В.Ю.), (підписали акт приймання-передачі зерна при переоформленні №4, згідно з яким зерновий склад передав, а поклажодавець прийняв зі зберігання та переоформив на нового власника зерно пшеницю 2019 року врожаю, 3 класу вагою 667 тонн. Зерно, що передане поклажодавцем на зберігання згідно зі складськими документами АЦ №457784 (150) від 23 липня 2019 року, переоформлено у кількості 667 тонн, з урахуванням змін у вазі внаслідок зміни якісних показників, відповідно до акту-розрахунку. Якісні показники зерна встановлені на підставі аналізів проб, проведених лабораторією зернового складу.

Згідно зі складською квитанцією на зерно №150 від 23 липня 2019 року серії АЦ №457784 зерновий склад ПАТ «ДПЗК» прийняв на зберігання від ПАТ «ДПЗК» на підставі договору складського зберігання від 01 липня 2019 року №б/н відповідно до накладної зерно пшеницю м`яку (3 класу), рік збирання врожаю 2019, заліковою вагою 667 тонн.

До матеріалів справи долучено картку аналізу зерна.

Згідно з рахунком на оплату №СФ-23072 від 23 липня 2019 року АТ «ДПЗК» 26 липня 2019 року оплатило ТОВ «ВО «Зернотрейд» вартість поставленої пшениці 3 класу 667 тонн у розмірі 2945917,13 грн (платіжне доручення від 26 липня 2019 року №7455 (ПАТ АБ «Укргазбанк»).

Як встановлено судом, товар, що реалізовувало ТОВ «ВО «Зернотрейд» до АТ «ДПЗК», придбавався у ТОВ «Вімтерс» та ТОВ «Вінтон Трейд» згідно з договорами поставки.

Для здійснення транспортування зерна ТОВ «ВО «Зернотрейд» залучено було ТОВ «Минтрансавто», ПП «Левін», ФОП ОСОБА_1 , ПП «Остапенко І.В.», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Стайл Бізнес Центр».

В підтвердження перевезення надано товарно-транспортні накладні.

Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС України від 15 червня 2021 року №31/9658 інформація про видачу посвідчень водія НОМЕР_2 , ВАР953331, а також, інформація про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 у відповідних реєстрах відсутня.

Як доказ відсутності у ТОВ Вінтон Трейд» та у ТОВ «Вімтерс» пшениці 2 та 3 класу врожаю 2019 року Головне управління ДПС у Київській області надало витяги з Реєстру податкових накладних вищевказаних товариств за період з 1 січня 2019 року по 15 липня 2019 року, відповідно до яких немає інформації про придбання у зазначеному періоді пшениці врожаю 2019 року.

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області надало витяг з Єдиного реєстру податкових накладних, згідно з яким податкові накладні за господарськими операціями ТОВ «ВО «Зернотрейд» та ТОВ «Вінтон Трейд», ТОВ «Вімтерс» щодо придбання пшениці 2 та 3 класів у липні 2019 року, були зареєстровані відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до відповіді АТ «Комерційний індустріальний Банк» платіжні доручення не подавались банку та не проводились по банківських рахунках ТОВ «ВО «Зернотрейд». Також рух коштів по рахунку ТОВ «ВО «Зернотрейд» UA1030392за період з 1 серпня 2019 року по 20 серпня 2019 року відсутній.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

З метою застосування терміна "постачання товарів" електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром.

Постачанням товарів також вважаються: а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу; б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства; в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню); г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення; д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника; е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням.

За положенням підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

За положенням підпункту 14.1.203 пункту 14.1 статті 14 ПК України, продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об`єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об`єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності.

Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Для цілей оподаткування вважається, що операція, здійснена з нерезидентами, не має розумної економічної причини (ділової мети), якщо: головною ціллю або однією з головних цілей операції є несплата (неповна сплата) суми податків та/або зменшення обсягу оподатковуваного прибутку платника податків; у зіставних умовах особа не була б готова придбати (продати) такі товари, роботи (послуги), нематеріальні активи, інші предмети господарських операцій, відмінні від товарів, у непов`язаних осіб.

Цей підпункт застосовується для цілей статті 39 цього Кодексу, в тому числі при доведенні обставин, що свідчать про відсутність ділової мети, у випадках, визначених пунктом 140.5 статті 140 цього Кодексу, які передбачають застосування відповідних положень статті 39 цього Кодексу.

Підпунктами 16.1.2, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) (у редакції на час виникнення правовідносин), активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; економічна вигода - потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

За частиною 1 та 2 статті 3 Закону № 996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1, 5, 7, 8 статі 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.4, 2.5, 2.14, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі Положення № 88), господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

Так стаття 19-1 ПК України визначає перелік функцій контролюючих органів, підпунктами 19-1.1.2, 19-1.1.22 та виділено контроль за повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів та здійснення погашення податкового боргу.

Підпунктом 19-1.1.45 пункту 19-1.1 статті 19 ПК України визначено таку функцію контролюючого органу як звернення до суду у випадках, передбачених законодавством.

З метою виконання відповідних функцій статтею 20 ПК України передбачено конкретні права контролюючих органів України.

Відповідно до статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, зокрема, звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Отже, нормами процесуального закону надано право контролюючому органу, суб`єкту владних повноважень, звернутися до суду з позовом про визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними.

Відповідно до статті 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

У разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Так, ч. 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правовою підставою позову ГУ ДПС вказало частину третю статті 228 Цивільного кодексу України , якою встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Так, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (частина перша статті 228 ЦК України).

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частина друга статті 228 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частина друга цієї статті).

Встановлюючи правовий наслідок правочину, який вчинено без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, частина третя статті 208 ЦК України, так само, як і інші правові норми, не визначають ознаки такого правочину. До кола таких правочинів належать, зокрема правочини, які вчинені з метою ухилення від оподаткування, отримання незаконної податкової вигоди (наприклад, у вигляді податкового кредиту). Обов`язок довести перед судом, що правочин вчинено з такою метою, в силу норми частини першої статті 77 КАС України лежить на позивачеві.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд і у постанові від 14 лютого 2020 року справа №640/18643/18, від 18 листопада 2020 року справа № 810/2287/17.

Зміст наведених вище норм свідчить про те, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок (щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо) сторонами правочину або однією зі сторін й повинна бути встановлена лише вироком суду, постановленим у кримінальній справі, що відповідає частині першій статті 62 Конституції України.

Такий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 8 серпня 2019 року справа №2а-12868/12/2670, від 18 листопада 2020 року справа № 810/2287/17.

У постанові від 29 листопада 2022 року у справі №911/1245/21 Верховний Суд вказав, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Виходячи з наведених вище норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину суд повинен вирішувати питання про спростування презумпції правомірності правочину та встановити не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення. При цьому відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №922/1500/18, від 28 листопада 2019 року у справі №918/150/19, від 04 грудня 2019 року у справі №910/15262/18, від 3 березня 2020 року у справі №910/6091/19).

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 у справі №761/26815/17 викладений висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа як приватноправова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Встановлюючи правовий наслідок правочину, який вчинено без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави й суспільства, його моральним засадам, частина третя статті 208 ЦК України, так само як і інші правові норми, не визначають ознаки такого правочину. До кола таких правочинів належать, зокрема правочини, які вчинені з метою ухилення від оподаткування, отримання незаконної податкової вигоди (наприклад, у вигляді податкового кредиту). Обов`язок довести перед судом, що правочин вчинено з такою метою, в силу норми частини першої статті 77 КАС України лежить на позивачеві.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд і у постановах від 14 лютого 2020 року у справі №640/18643/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 810/2287/17.

З урахуванням викладеного, надаючи оцінку доводам апеляційних скарг та висновкам суду першої інстанції щодо наявності у даному випадку підстав для задоволення позову податкового органу та визнання недійсним правочину між відповідачами колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як зазначалось за договором зберігання №17-3Б/2019 від 11 липня 2019 року, ТОВ «ВО «Зернотрейд» зобов`язаний передати зерно, а АТ «ДПЗК» прийняти зерно на зберігання; кількість зерна, що передається на зберігання, його якісні показники та інші характеристики зазначаються у складських документах, що видаються зерновим складом; поклажодавець здійснює доставлення зерна на зерновий склад власним коштом, власними силами.

Відповідно до пункту 4.3 Договору, зерновий склад приймає зерно на зберігання за наявності у поклажодавця наступних документів на кожну окрему та/або сформовану партію, зокрема: товарно-транспортної накладної (затвердженої форми 1-ТН) або залізничної накладної, підписаної уповноваженими представниками сторін; протоколу випробувань (показників безпеки) про вміст гербіцидів, мікотоксинів, токсичних елементів та радіонуклідів на кожну сформовану партію зерна.

Також за умовами договору поставки між АТ «ДПЗК» (покупець) та ТОВ «ВО «Зернотрейд» (постачальник) від 16 липня 2019 року №359: постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити зерно українського походження врожаю 2019 року. Оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку фактури постачальника наступним чином: перший платіж в розмірі вартості товару без ПДВ, вказаного у відповідному рахунку фактурі, здійснюється упродовж 5 банківських днів з дати виставлення відповідного рахунку фактури; другий платіж в розмірі суми ПДВ вартості фактично отриманого товару, здійснюється протягом 5 банківських днів з дати отримання покупцем документів, визначених пунктом 10.4 договору.

У спірних правовідносинах АТ «ДПЗКУ» було особою, відповідальною за приймання зерна на зберігання, його облік, видачу (перереєстрацію), а також покупцем зерна у подальшому.

Судом встановлено, що товар, що реалізовувало ТОВ «ВО «Зернотрейд» до АТ «ДПЗК», придбавався у ТОВ «Вімтерс» та ТОВ «Вінтон Трейд» згідно з договорами поставки.

Згідно витягу з Реєстру податкових накладних вищевказаних товариств за період з 1 січня 2019 року по 15 липня 2019 року, відсутня інформації про придбання у зазначеному періоді пшениці 2 та 3 класу врожаю 2019 року у ТОВ Вінтон Трейд» та у ТОВ «Вімтерс».

Для здійснення транспортування зерна ТОВ «ВО «Зернотрейд» залучено було ТОВ «Минтрансавто», ПП «Левін», ФОП ОСОБА_1 , ПП «Остапенко І.В.», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Стайл Бізнес Центр».

Позивачем до матеріалів справи долучено товарно-транспортні накладні/, у тому числі надані до суду апеляційної інстанції: від 19.07.2019 оку №973072 (замовник ТОВ «ВО «Зернотрейд», вантажоодержувач філія ПАТ «ДПЗКУ» Великолепетинський елеватор, Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Хмельницького, 157, автомобільний перевізник ТОВ «Минтрансавто», пшениця згідно штампу складу від 20.07.2019 року нетто 39600, підпис вантажоодержувача); ТТН від 21.07.2019 року №12 (замовник ТОВ «ВО «Зернотрейд», вантажоодержувач філія ПАТ «ДПЗКУ» Великолепетинський елеватор, Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Хмельницького, 157, автомобільний перевізник СПД ОСОБА_3 , пшениця згідно штампу складу від 21.07.2019 року нетто 19080, підпис вантажоодержувача); ТТН від 21.07.2019 року №15 (замовник ТОВ «ВО «Зернотрейд», вантажоодержувач філія ПАТ «ДПЗКУ» Великолепетинський елеватор, Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Хмельницького, 157, автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_4 , пшениця згідно штампу складу від 21.07.2019 року нетто 17500, підпис вантажоодержувача); від 20.07.2019 року №14 (замовник ТОВ «ВО «Зернотрейд», вантажоодержувач філія ПАТ «ДПЗКУ» Великолепетинський елеватор, Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Хмельницького, 157, автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_2 , пшениця згідно штампу складу від 21.07.2019 року нетто 41120, підпис вантажоодержувача); від 21.07.2019 року №2553 (замовник ТОВ «ВО «Зернотрейд», вантажоодержувач філія ПАТ «ДПЗКУ» Великолепетинський елеватор, Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Хмельницького, 157, автомобільний перевізник ТОВ «Агрокомплекс «Добробут», пшениця згідно штампу складу від 21.07.2019 року нетто 39300, підпис вантажоодержувача); від 21.07.2019 року №2 (замовник - ТОВ «ВО «Зернотрейд», вантажоодержувач філія ПАТ «ДПЗКУ» Великолепетинський елеватор, Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Хмельницького, 157, автомобільний перевізник ПП «Остапенко І.В.», пшениця згідно штампу складу від 22.07.2019 року нетто 45120, підпис вантажоодержувача); від 21.07.2019 року №1 (замовник - ТОВ «ВО «Зернотрейд», вантажоодержувач філія ПАТ «ДПЗКУ» Великолепетинський елеватор, Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Хмельницького, 157, автомобільний перевізник ПП «Венгер Д.М., пшениця згідно штампу складу від 22.07.2019 року нетто 40380, підпис вантажоодержувача); від 14.07.2019 року №0048 (замовник - ТОВ «ВО «Зернотрейд», вантажоодержувач філія ПАТ «ДПЗКУ» Великолепетинський елеватор, Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Хмельницького, 157, автомобільний перевізник не вказаний, пшениця згідно штампу складу від 22.07.2019 року нетто 40960, підпис вантажоодержувача); від 15.07.2019 року №15/07 (замовник - ТОВ «ВО «Зернотрейд», вантажоодержувач філія ПАТ «ДПЗКУ» Великолепетинський елеватор, Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Хмельницького, 157, автомобільний перевізник СПД ОСОБА_5 , пшениця згідно штампу складу від 16.07.2019 року нетто 40560, підпис вантажоодержувача); від 16.07.2019 року №54 (замовник - ТОВ «ВО «Зернотрейд», вантажоодержувач філія ПАТ «ДПЗКУ» Великолепетинський елеватор, Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Хмельницького, 157, автомобільний перевізник СПД ОСОБА_5 , пшениця згідно штампу складу від 17.07.2019 року нетто 42120, підпис вантажоодержувача); від 18.07.2019 року №11 (замовник - - ТОВ «ВО «Зернотрейд», вантажоодержувач філія ПАТ «ДПЗКУ» Великолепетинський елеватор, Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Хмельницького, 157, автомобільний перевізник ТОВ «Минтрансавто», пшениця згідно штампу складу від 19.07.2019 року нетто 34720, підпис вантажоодержувача); від 18.07.2019 року №16 (замовник - ТОВ «ВО «Зернотрейд», вантажоодержувач філія ПАТ «ДПЗКУ» Великолепетинський елеватор, Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Хмельницького, 157, автомобільний перевізник ТОВ «Минтрансавто», пшениця згідно штампу складу від 19.07.2019 року нетто 39760, підпис вантажоодержувача); від 18.07.2019 року №15 (замовник - ТОВ «ВО «Зернотрейд», вантажоодержувач філія ПАТ «ДПЗКУ» Великолепетинський елеватор, Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Хмельницького, 157, автомобільний перевізник ТОВ «Стайл Бізнес центр», пшениця згідно штампу складу від 19.07.2019 року нетто 38180, підпис вантажоодержувач).

В накладних відсутні заповнені графи пункт навантаження, відсутні підписи вантажоотримувача та вантажовідправника.

Суд зазначає, що загальний обсяг товару згідно товарно-транспортних накладних, не відповідає загальному обсягу зерна, придбаного АТ «ДПЗКУ» у ТОВ «ВО «Зернотрейд», у відповідності до видаткових накладних складає 776 тон.

Колегія суддів не приймає посилання відповідача ТОВ «Во «Зернотрейд» на те, що факт придбання АТ «ДПЗКУ» у ТОВ «ВО «Зернотрейд» зерна у обсязі 776 тони підтверджується ТТН на 524,1 тони та складськими квитанціями на зерно на 253 тони, оскільки, у цьому випадку загальний обсяг товару також не відповідає придбаному обсягу. Також, складська квитанція не може свідчити факт поставки товару, та не може підміняти ТТН, не дає можливість ідентифікувати вантажоперевізника, вантажоотримувача та вантажовідправника, пункт навантаження та розвантаження. Отже, у даному випадку залишається не підтвердженим факт поставки товару на 253 тони.

Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС України від 15 червня 2021 року №31/9658 інформація про видачу посвідчень водія НОМЕР_2 , ВАР953331, який здійснював доставку товару за вищевказаними ТТН, а також, інформація про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , які перевозили товар за вказаними ТТН, у відповідних реєстрах відсутня.

Як встановлено судом, ТОВ «ВО «Зернотрейд» здійснювало перерахування коштів на адресу ТОВ «Вінтон-трейд», ТОВ «Вімтерс», ПП «Левін», ФОП « ОСОБА_6 », ФОП « ОСОБА_2 », TOB «Минтранс Авто», ТОВ «Стайл Бізнес Центр», в рахунок сплати послуг вантажоперевізника, що підтверджується копією банківської виписки за період з 01.08.2019 по 20.08.2019 та копіями платіжних доручень від 02.08.2019 №3, від 02.08.2019 №4, від 05.08.2019 №11/2, від 05.08.2019 №12/1, від 07.08.2019 №19, від 07.08.2019 №18.

Проте, відповідно до відповіді АТ «Комерційний індустріальний Банк» вказані платіжні доручення не подавались банку та не проводились по рахункам ТОВ «ВО «Зернотрейд». Також, рух коштів по рахунку НОМЕР_5 ТОВ «ВО «Зернотрейд» за період з 01.08.2019 по 20.08.2019 відсутній.

Суд не приймає посилання скаржника на те, що інформація від AT «Комерційний індустріальний Банк» стосується періоду з 01.08.2019 по 20.08.2019 та не охоплює період проведення оплати між ТОВ «ВО «Зернотрейд» та АТ «ДПЗКУ» за договором поставки №359 від 16.07.2019, оплата за яким була проведена платіжними дорученнями № 7754 від 26.07.2019, №7455 від 26.07.2019, оскільки у даному випадку інформація від AT «Комерційний індустріальний Банк» та Головного сервісного центру МВС України свідчить про відсутність підтвердженого факту перевезення за наявними у справі ТТН, що у свою чергу виключає фактичне постачання за вказаним договором поставки.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказане у сукупності безумовно свідчить про недостовірність платіжних документів та ТТН, наданих позивачем до матеріалів справи.

Також, як встановлено судом першої інстанції, доказів оплати за послуги зберігання сторонами не надано.

Таким чином, надані АТ «ДПЗКУ» первинні документи не дають можливості в повній мірі підтвердити факт отримання зерна від ТОВ «ВО «Зернотрейд».

Суд зазначає, що відсутність у ТОВ «ВО «Зернотрейд» необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, надання сфальшованих документів (щодо перевезення вантажу та платіжних доручень) свідчить про відсутності в дійсності господарських операцій із постачання зерна на адресу АТ «ДПЗКУ».

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними визначений перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України): правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочин, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Суд зазначає, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит. Платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товарів (робіт, послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

У разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Так, наказом АТ «ДПЗКУ» від 10.10.2018 року №275 (з урахуванням змін згідно із наказом від 11.07.2019 №68) затверджений Порядок здійснення акредитації контрагентів ПАТ «Державна продовольчо-зернова компанія України» (далі Порядок).

Порядок визначає алгоритм дій працівників структурних та відокремлених підрозділів АТ «ДПЗКУ» при первинній акредитації контрагентів, перегляді та зміні встановленого рівня акредитації, а також у випадку виявлення обставин (ознак), що можуть вказувати на ненадійність контрагентів, взаємовідносини з якими можуть призвести до настання небажаних наслідків у вигляді заподіяння шкоди інтересам АТ «ДПЗКУ» (п.1.1 Порядку).

Відповідно до п.2.1 Порядку з метою проведення первинної перевірки контрагента в системі обліку 1С до заявки на реєстрацію контрагента/зміни контрагента працівником ініціюючого підрозділу повинні бути прикріплені скан-копії наступних документів: реєстраційні документи юридичної особи (для нерезидентів відповідно до юрисдикції); документів, які підтверджують повноваження посадової особи або представника контрагента на укладання договору (статут або інші установчі документи, протокол про обрання керівника контрагента або наказ про його призначення на дану посаду, договір доручення, наказ або розпорядження юридичної особи). При цьому, потрібно брати до уваги відмітки про внесені до статуту зміни, які проставляються на першій сторінці статуту; документ, який посвідчує особу представника (паспорт представника або інший офіційний документ (з фотографією) та довіреність; звіт про фінансовий стан підприємства (балансова відомість) на останню звітну дату, який відображає його активи, зобов`язання і власний капітал та дає змогу оцінити його ліквідність та плато і кредитоспроможність (за окремим запитом департаменту економічної безпеки та фінансових ризиків у випадку якщо ціна (вартість) договору перевищує 200 000 грн. разом з ПДВ); скан-копія довідки з банку про відкриті рахунки; рішення загальних зборів засновників, якщо сума договору перевищує 50% вартості чистих активів підприємства на звітну дату; свідоцтво про реєстрацію контрагента як платника ПДВ, єдиного або фіксованого податку; довідка з податкової інспекції, де перебуває контрагент на податковому обліку, про стан підприємства та кількість працюючих працівників за окремим запитом департаменту економічної безпеки та фінансових ризиків у випадку якщо ціна (вартість) договору перевищує 200000 грн. разом з ПДВ).

На підставі отриманих відомостей Порядком передбачено визначення контрагента за категоріями «рівень акредитації низький», з яким заборонено ведення фінансово-господарських операцій, «рівень акредитації середній», які потребують додаткового оперативного моніторингу та «рівень акредитації високий», з яким співпраця дозволена без обмежень (п.1.5 Порядку).

Фактично, вказаним Порядком передбачений порядок перевірки стану сумлінності контрагентів, можливості виконання останнім договірних зобов`язань з метою попередження можливих збитків АТ «ДПЗКУ».

Зерновий склад «Великолепетиський елеватор» (код ЄДРПОУ ВП 37506054) є філією АТ «ДПЗКУ», що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, останнє володіло всіма даними щодо надходження зерна на зберігання, переліку власників всього обсягу зерна, що зберігається, подальшого вивантаження та перереєстрації права власності на зерно.

Отже, АТ «ДПЗКУ» у спірних правовідносинах надавало послуги зберігання зерна, а також вбачається, що додаткові угоди до договору поставки від 16.07.2019 укладені на умовах EXW (право власності переходить від продавця до покупця з моменту оформлення зерновим складом складського свідоцтва), останнє не могло не володіти достовірними відомостями про дійсний обсяг зерна, що належить ТОВ «ВО «Зернотрейд» та перебуває на зберіганні.

Товарно-транспортні накладні містять штамп зернового складу АТ «ДПЗКУ», що свідчить про обізнаність останнього щодо діяльності ТОВ «ВО «Зернотрейд».

Матеріали справи містять надану АТ «ДПЗКУ» копію службової записки, датовану 18.07.2019, адресовану директору департаменту закупівель АТ «ДПЗКУ», та підписану ОСОБА_7 , в якому повідомляється, що ТОВ «ВО «Зернотрейд» не має негативної репутації, має позитивні відгуки серед сільськогосподарських товаровиробників, як надійний та відповідальний партнер.

Службова записки була складена після укладання спірних договорів (договір зберігання від 11.07.2019 №17-ЗБ/2019 та договір поставки від 16.07.2021 №359).

Крім того, підписантом від імені АТ «ДПЗКУ» у договорі поставки від 16.07.2021 №359 є ОСОБА_7 .

Надана АТ «ДПЗКУ» до суду копія анкети про фінансово-господарський стан підприємства для укладання договору поставки зерна в розділі 2 «інформація про постачальника» містить незаповнені поля «річна виручка», «фінансові показники» за 2018 та 2019 роки, що свідчить про те, що АТ «ДПЗКУ» не витребовувалися відомості в цій частині від ТОВ «ВО «Зернотрейд», як того вимагає п.2.1 Порядку.

Отже, на момент укладання спірного договору поставки від 16.07.2019 та додаткових угод до останнього, АТ «ДПЗКУ» не могло не розуміти відсутність у ТОВ «ВО «Зернотрейд» зерна та неможливості виконання останнім договірних зобов`язань.

Таким чином, обізнаність АТ «ДПЗКУ» про відсутність у ТОВ «ВО «Зернотрейд» зерна на зберіганні, проставлення штампів зернового складу на товарно-транспортних накладних, складених за відсутності дійсного постачання товару, укладання договору складського зберігання та договору поставки товару всупереч власного розпорядчого документа, який регламентований порядок перевірки контрагентів, в розглядуваних правовідносинах свідчить про узгодженість дій останніх з метою отримання неправомірної податкової вигоди заниження податкового зобов`язання та легалізації зерна невідомого походження. Вказане підтверджує наявність умислу АТ «ДПЗКУ» та ТОВ «ВО «Зернотрейд» під час укладання спірних договорів.

Факт не відображення в даних податкового обліку АТ «ДПЗКУ» податкових накладних від ТОВ «ВО «Зернотрейд» не виключає існування мети протиправного заниження податкових зобов`язань, оскільки нереєстрація податкових накладних відбулася внаслідок обставин, що не залежать від волі сторін такого договору.

Також, як встановлено судом, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 рок, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року справа № 160/880/21, відмовлено у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Зернотрейд» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних головного управління ДПС у Київській області від 16.12.2020 року №106675 про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку; зобов`язання головне управління ДПС у Київській області виключити Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Зернотрейд» з переліку ризикових платників податків.

ТОВ «ВО «Зернотрейд» у цій справі не погодилось з діями та рішенням податкового органу щодо його включення до переліку ризикових платників податків. Зазначене рішення податкового органу було прийнято на підставі аналізу господарських операцій за договором складського зберігання №17-3Б/2019 від 11.07.2019 з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», договором поставки №359 від 16.07.2019 року з ПАТ «Державна продовольчо зернова корпорація України».

Тобто, щодо господарських операцій які є предметом розгляду у цій справі.

Суди у цій справі дійшли до висновку, що у податкового органу були підстави вважати, що ТОВ «Виробниче об`єднання «Зернотрейд» має ознаки неможливості здійснення операції з постачання товарів та ймовірності уникнення платником виконання свого податкового обов`язку по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_8 , ПП «Левш», ПП « ОСОБА_9 », TOB «ВІМТЕРС», TOB «ВІНТОН ТРЕЙД», ТОВ «Митранс Авто», ТОВ «Стайл Бізнес Центр», ТОВ «БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «КОМФОРТМОНТАЖ». Відсутність руху коштів по банківському рахунку позивача свідчить про безтоварність господарських операцій. Доказів протилежного позивачем до суду не надано.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа. стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Як наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16 преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Тобто, учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи.

При цьому, суди у справі № 160/880/21 зазначили, що за позивачем залишається право належними документами довести реальність здійснення фінансово-господарських операцій у межах своєї господарської діяльності, та у разі повноти документів по даних операціях, подальшого прийняття позитивного рішення про реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування.

Проте, у межах цієї справи, відповідачі не надали документи, відмінні від наданих у справі № 160/880/21, зазначене свідчить на преюдиціально встановлені факти.

Щодо посилання відповідача на рішення суду, що прийняте за результатами оскарження рішення комісії щодо зупинення реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд зазначає, що у цьому контексті суд враховує висновок Верховного Суду, висловлений в постанові від 7 грудня 2022 року у справі № 500/2237/20, в якій суд наголосив, що предметом розгляду є лише стадія правильності та правомірності зупинення й відмови в реєстрації податкової накладної, а не реальність та товарність здійснення господарських операцій між платником і його контрагентом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інтстанції, що вищевказані обставини у сукупності дають підстави для визнання договору поставки №359 від 16.07.2019 та договору складського зберігання зерна №17-3Б/2019 від 11.07.2019 недійсним.

Щодо рішення суду про відмову у задоволені позовних вимог в частині стягнення коштів в дохід держави, суд зазначає наступне.

Ключовими питаннями є: правильність застосування частини першої статті 208 та частини першої статті 250 ГК України, якими визначено порядок застосування наслідків недійсності правочину і строк накладення адміністративно-господарських санкцій (як наслідок, перевірці підлягає питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом про застосування наслідків недійсності правочину у випадку, якщо така вимога заявлена не одночасно із вимогою про визнання правочину недійсним); правильність застосування статті 208 ГК України та частини третьої статті 228 ЦК України за умови наявності вини лише однієї із сторін та встановленого в межах іншої адміністративної справи факту відсутності поставки товару невинуватій стороні.

Так, наслідками недійсності правочину, передбаченими статтею 208 ГК України, є стягнення в доход держави коштів (майна) за рішенням суду за своєю природою є заходом державного примусу, що застосовується до порушників, тобто мають ознаки, притаманні конфіскації майна, оскільки за своїм змістом і порядком передбачають примусове вилучення отриманого, і таке вилучення здійснюється на користь держави.

Основною групою заходів державного примусу, які застосовують до суб`єктів фінансового права у випадку вчинення протиправних діянь, є юридичні санкції передбачені нормою права заходи державного примусу, які застосовуються залежно від виду юридичної відповідальності, що покладається на суб`єктів правовідносин. За галузевою належністю вони поділяються на фінансово-правові санкції та санкції інших галузей права.

Так, відповідальність за правопорушення у сфері господарювання встановлена у Розділі V ГК України, який містить п`ять глав, що регулюють: загальні засади відповідальності учасників господарських відносин (глава 24); відшкодування збитків у сфері господарювання (глава 25); штрафні та оперативно-господарські санкції (глава 26); адміністративно-господарські санкції (глава 27); відповідальність суб`єктів господарювання за порушення антимонопольно-конкурентного законодавства (глава 28).

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб`єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Стаття 238 ГК України врегульовує порядок застосування адміністративно-господарських санкцій до суб`єктів господарювання. Так, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Види адміністративно-господарських санкцій визначає стаття 239 ГК України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов`язкових платежів); застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування на умовах та в порядку, визначених законом; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб`єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб`єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб`єкта господарювання; ліквідація суб`єкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Як зазначалося вище, підпункт 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 ПК України наділяє контролюючі органи, правом звертатися до суду із позовами до підприємств щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосуванням відповідних наслідків недійсності (статті 208 ГК України), а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

При цьому, вказана норма є процесуальною, тобто такою, яка визначає (закріплює) право контролюючих органів бути учасниками відповідних адміністративних правовідносин, врегульованих нормами Кодексу адміністративного судочинства України, а не визначає підстави для визнання правочинів недійсними з відповідними наслідками. Відповідно, реалізація підпункту 20.1.3 пункту 20.1 статті 20 ПК України можлива виключно у разі наявності відповідних матеріальних норм, зокрема, положень ГК України, які за своєю суттю є адміністративно-господарськими санкціями, та які за визначенням частини першої статті 208 ГК України, можуть бути застосовані до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Згідно зі статтею 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом (частина перша). Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, законами України "Про валюту і валютні операції", "Про банки і банківську діяльність", "Про платіжні послуги" та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на податкові та митні органи (частина друга). Дія цієї статті не поширюється на адміністративно-господарські санкції, передбачені законами України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та "Про загальну безпечність нехарчової продукції" (частина третя).

Таким чином, за своєю суттю наслідки, передбачені статтею 208 ГК України, є адміністративно-господарськими санкціями, які повинні застосовуватись у межах строків, визначених статтею 250 ГК України.

Вирішуючи питання щодо правильності застосування частини першої статті 208 та частини першої статті 250 ГК України, колегія суддів враховує, що Верховний Суд України (постанови від 26 вересня 2006 року у справі № 21-460во06, від 09 лютого 2010 року у справі №21-1547во09) спрямував практику вирішення подібних спорів шляхом висловлення правової позиції про те, що санкції, передбачені частиною першою статті 208 Господарського кодексу України (далі ГК України), є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в дохід держави за порушення правил здійснення господарської діяльності. Отже, такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, оскільки відповідають визначенню, закріпленому у частині першій статті 238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватися лише протягом строків, установлених статтею 250 ГК України. Початком перебігу зазначених у наведеній статті строків є дата виконання правочину.

У подальшому в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №802/470/17-а, від 08 травня 2018 року у справі № 2а-3847/08/0470, від 16 жовтня 2019 року у справі №2а-1670/8497/11, від 04 червня 2020 року у справі №2а-6995/12/1370, від 26 жовтня 2021 року у справі №2а-19251/11/2670 викладено аналогічний висновок. Суд зазначав, що санкції, передбачені частиною першою статті 208 і частиною першою статті 238 ГК України можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Застосування до відповідача адміністративно-господарської санкції після шести місяців з дня виявлення порушення чи закінчення одного року з дня вчинення правочину є неправомірним, а пропуск річного строку з дня вчинення спірних правочинів виключає можливість застосування судом адміністративно-господарських санкцій, шляхом стягнення в доход держави отриманого за нікчемними правочинами.

Встановивши у справі №802/470/17-а, що виконання умов договору, визнаного судом недійсним, відбувалося у травні 2013 року, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про сплив строку, встановленого статтею 250 ГК України, для застосування наслідків недійсності правочину.

Водночас, у справі № 2а-3847/08/0470 Верховний Суд, виходячи із встановленої обставини щодо виконання сторонами спірного правочину у жовтні 2007 року, дійшов висновку, що позов про стягнення коштів у порядку, визначеному частиною першою статті 208 ГК України, заявлений у строк, встановлений статтею 250 цього Кодексу, оскільки річний строк для застосування таких санкцій, перебіг якого розпочинається з дня порушення суб`єктом установлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, на час звернення до суду з позовом (квітень 2008 року) не закінчився.

Аналіз наведених постанов Верховного Суду, свідчить, що на сьогодні існує усталена позиція про те, що відповідальність, передбачена частиною першою статті 208 ГК України, є адміністративно-господарською санкцією і строк для її застосування визначає стаття 250 ГК України.

Верховний Суд у своїх постановах зазначав, що відповідно до частини першої статті 208 ГК України застосування санкцій можливе лише судом, що кореспондується з положеннями статті 41 Конституції України, згідно з якими конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно, з цих підстав суд і дійшов висновку, що передбачені частиною першою статті 208 ГК України санкції є конфіскаційними.

Отже, застосування до відповідачів адміністративно-господарських санкцій після шести місяців з дня виявлення порушення чи закінчення одного року з дня вчинення правочину є неправомірним.

Цей строк повинен розглядатися як такий, що встановлює терміни, протягом і в межах яких податковий орган, на якого ПК України покладено обов`язок з контролю за додержанням податкового та іншого законодавства, має право ініціювати перед судом питання застосування наслідків недійсності правочину (процесуальний строк звернення до суду), оскільки застосування таких наслідків є видом адміністративно-господарської санкції, яка передбачена главою 27 Розділу V ГК України. Цей строк також повинен розглядатися і як граничний строк для вжиття (накладення) таких заходів судом (матеріально-правовий строк строк давності).

Зазначене підтверджується висновками у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 25 липня 2023 року справа №160/14095/21.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звертаючись до суду з позовом про застосування наслідків недійсності правочину, ГУ ДПС пропустило процесуальний строк звернення до суду.

У свою чергу, посилання позивача на те, що застосування наслідків недійсності правочину можливе лише після виявлення такого факту та встановлення недійсності правочину в судовому порядку є безпідставними, з огляду на вищевикладене.

З урахуванням наведеного скарга позивача не підлягає задоволенню.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 в адміністративній справі №160/4191/21 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строк, визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко