Справа № 420/11771/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/11771/23

Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

13:06 год., м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

05.09.2023 року;

Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

За участю: секретаря Недашковської Я.О.

представника апелянта Норець В.М.

представника позивача Станокова С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кантарелл Україна» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кантарелл Україна» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків форми "С" від 09.02.2023 року №295/Ж10/31-00-07-03-02-20 про нарахування пені за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 1893502,51 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 28.11.2022 року по 16.12.2022 року Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Кантарелл Україна», за результатом якої встановлено порушення позивачем вимог частини 2 статті 13 Закону України «Про валюту та валютні операції», а саме порушення строку розрахунків за контрактом від 21.05.2021 року №2105/2021 з нерезидентом STARTNAFTA OU (Естонія). На підставі виявлених порушень відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 09.02.2023 року №295/Ж10/31-00-07-03-02-20, яким позивачу нараховано пеню у сумі 1893502,51 грн.

Оспорюючи правомірність та обґрунтованість висновків контролюючого органу, посилаючись на положення цивільного та господарського законодавства, підпункту 5 пункту 10 розділу ІІІ Інструкції №7 та пункту 21 розділу ІІ Положення №5, позивач вказує, що експортні операції між ТОВ «Кантарелл Україна» та нерезидентом STARTNAFTA OU (Естонія) вважаються своєчасно завершеними (припиненими) шляхом зарахування зобов`язань зустрічних однорідних вимог.

При цьому, позивач, з посиланням на первинні документи, пояснює, що зобов`язання по взаємному зарахуванню вимог є зустрічними та однорідними, так як виникли із взаємних зобов`язань між двома правочинами, в яких сторонами являються одні й ті ж особи.

У зв`язку із чим, позивач наполягає на тому, що зарахування зустрічних однорідних вимог за контрактом від 21.05.2021 року №2105/2021, укладеним із нерезидентом STARTNAFTA OU припинило зобов`язання за операціями з експорту та імпорту товару, порушень граничних строків розрахунків при здійсненні зовнішньоекономічних операцій ТОВ «Кантарелл Україна» не допустило.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків від 09.02.2023 року №295/Ж10/31-00-07-03-02-20 про застосування до ТОВ «Кантарелл Україна» пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 1893502 грн. 51 коп.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кантарелл Україна» витрати по сплаті судового збору в сумі 26840 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Кантарелл Україна» не допустило порушень граничних строків розрахунків при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, оскільки у визначений постановою Правління Національного банку України граничний термін між позивачем та нерезидентом є припиненими зобов`язання по операціям з експорту товарів шляхом заліку взаємних зобов`язань.

При цьому, судом зауважено на тому, що ці вимоги (зобов`язання) є однорідними, оскільки мали грошовий характер і були виражені в одній валюті, а їх зарахування відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства.

В апеляційній скарзі Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки приписам Інструкції від 02.01.2019 року №7, Положення від 02.01.2019 року №5, цивільного та господарського законодавства і помилково не враховано, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором чи законом, у тому числі зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

При цьому, апелянт зауважує на тому, що однорідність вимог визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.

Також, апелянт наголошує на тому, що вимоги, які мають грошовий характер, але виражені в різних валютах, не можна вважати однорідними.

Апелянт наполягає на тому, що у спірному випадку не дотримано сукупності умов, передбачених підпунктом 5 пункту 10 розділу ІІІ Інструкції від 02.01.2019 року, за наявності яких завершується здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентом граничних строків розрахунків, оскільки зарахування зобов`язань між учасниками зовнішньоекономічної діяльності відбулось не на підставі однорідних вимог (підлягали виконанню у різних валютах); вимог, які не являються зустрічними (не виникли із зобов`язань, сторонами в яких виступають одні й ті ж особи).

Підсумовуючи, апелянт наполягає на тому, що позивачем не дотримано вимоги частини 2 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», пункті 21 розділу ІІ Положення від 02.01.2019 року №5, оскільки у визначений строк на рахунок підприємства не надійшла валютна виручка за зовнішньоекономічним контрактом, зобов`язання за яким не можна вважати припиненими.

Разом з цим, апелянт зауважує на тому, що без належної правової оцінки судом першої інстанції залишено вимоги статтей 122, 123, 240 КАС України та статті 56 Податкового кодексу України і тієї обставини, що позивач у цій справі скористався своїм правом на адміністративне оскарження податкового повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня, тому строк звернення із цим адміністративним позовом встановлюється в межах місячного терміну з дня одержання платником рішення за результатом адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення.

Виходячи з обставин справи, апелянт зауважує на тому, що рішення за результатом процедури адміністративного оскарження позивач отримав 19.04.2023 року, тому звернення із адміністративним позовом 23.05.2023 року відбулось із пропуском місячного строку. При цьому, як під час звернення із адміністративним позовом так і під час вирішення справи, позивачем не наведено обґрунтованих та поважних причин, наявність яких перешкоджала позивачу своєчасно звернутись за захистом, порушений позивачем термін звернення із позовом залишається не поновленим судом. Апелянт вважає, що вказані обставини у сукупності є безумовною підставою для застосування наслідків статтей 123, 240 КАС України щодо залишення позовної заяви без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Кантарелл Україна» посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, 21.05.2021 року між ТОВ «Кантарелл Україна» (Продавець) та «STARTNAFTA OU», Tallinn, (Покупець) укладено Контракт №2105/2021, за яким Продавець продає, а Покупець покупає наступний товар: боби сої, врожаю 2020 року, нормальної товарної якості, кількістю 257 метричних тон +/- 10%.

У пункті 6 Сторонами обумовлено, що вартість Контракту складає 134925,00 +/- 10%.

Валюта Контракту та валюта платежу євро.

Згідно із пунктом 10 Контракту, Покупець здійснює прямий платіж декількома частинами (траншами) на користь Продавця в розмірі контрактної вартості товару, визначеної у відповідності до пункту 6 даного Контракту.

Платіж має бути здійснений в гривні або доларах США.

Оплата здійснюється на основі інвойсу. Можлива передоплата.

При оплаті в доларах США встановлюється курс перерахунку, що дорівнює курсу НБУ на день зарахування грошових коштів на розподільчий рахунок Продавця.

Додатковою угодою від 21.05.2021 року №1 до Контракту №2105/2021 ТОВ «Кантарелл Україна» (Продавець) та «STARTNAFTA OU», Tallinn, (Покупець) визначились із змінами до пунктів 10.1.1, 10.1.2, розділу 10 «Строки та умови оплати» Контракту та узгодили, що:

1) Платіж може бути здійснений в гривні або доларах США, або в Євро;

2) Оплата здійснюється на підставі інвойса. Можлива передоплата.

При оплаті в доларах США або в Євро встановлюється курс перерахунку, що дорівнює курсу НБУ на день зарахування грошових коштів на розподільчий рахунок Продавця;

3) Сторони домовились про можливість передоручення Покупцем свого зобов`язання по оплаті за Товар по даному Контракту на іншу особу (третю особу) відповідно до статті 528 Цивільного кодексу України.

21.05.2021 року ТОВ «Кантарелл Україна» на підставі умов Контракту №2105/2021 виставлено «STARTNAFTA OU» рахунок-фактуру (інвойс) від 21.05.2021 року №2105/1 за товар: боби сої, врожаю 2020 року, не для посіву, нормальної товарної якості, кількістю 257 метричних тон, вартістю (на суму) 135229,5 Євро.

На підставі митної декларації від 02.06.2021 року №UA500040/2021/007228 ТОВ «Кантарелл Україна» в межах Контракту №2105/2021 здійснило експортне відвантаження вказаного товару.

Згідно Акту звіряння взаємних розрахунків за період з 21.05.2021 року по 10.02.2022 року заборгованість «STARTNAFTA OU» перед ТОВ «Кантарелл Україна» за Контрактом №2105/2021 станом на 10.02.2022 року складає 135229,50 Євро.

Також, 13.04.2021 року між ТОВ «Кантарелл Україна» (Покупець) та LLC «Lacq Oil», м. Бішкек, Киргизстан, (Продавець) укладено Контракт №В-030556, за яким Продавець продає і поставляє Покупцю продукт з хорошим і безсумнівним правовим титулом, вільним від усіх обтяжень і очищеним для експорту, а Покупець погоджується купити і прийняти від Продавця поставлений Продукт.

У пункті 5 Контракту Сторони передбачили, що ціна продукту визначається для кожної партії продукту, що поставляється в доларах США за метричну тонну і взаємно узгоджується у відповідних додатках.

У Додатку №1 до Контракту №В-030556 від 13.04.2021 року Сторони, серед іншого, визначили: продукт бітум BND 60/90; цінові умови фіксована ціна за метричну тонну повинна становити 354.00 доларів США.

10.02.2022 року між LLC «Lacq Oil» (Цедент), «STARTNAFTA OU» (Цесіонарійй) та ТОВ «Кантарелл Україна» (Боржник), керуючись положеннями статтей 512-519 Цивільного кодексу України, укладено Договір №10-02-22 відступлення права вимоги (цесії), за яким в порядку та умовах, визначених цим Договором, Цедент відступає Цесіонарію, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цеденту, і стає кредитором за зобов`язаннями, що виникли з Контракту купівлі-продажу бітуму BND 60/90 №В-030556 від 13.04.2021 року, укладеного між Цедентом і Боржником.

У пунктах 2, 3 Договору Сторони визначили, що Цесіонарій набуває право вимагати від Боржника належного виконання обов`язків щодо сплати заборгованості в розмірі 707827,6 доларів США, що еквівалентно 634140,48 Євро згідно офіційних даних Європейського Центрального Банку на дату укладення цього Договору загальна сума заборгованості.

Всього на дату відступлення права вимоги Цесіонарій набуває право вимагати від Боржника оплати заборгованості на загальну суму 634140,48 євро.

До Цесіонарію переходять права Цедента за Контрактом купівлі-продажу бітуму BND 60/90 №В-030556 від 13.04.2021 року, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

10.02.2022 року між LLC «Lacq Oil» (Цедент), «STARTNAFTA OU» (Цесіонарійй) та ТОВ «Кантарелл Україна» (Боржник) підписано Додаткову угоду №1 до Договору №10-02-22 відступлення права вимоги (цесії), якою до пункту 2 Договору №10-02-22 Сторони внесли зміни та у цьому пункті Договору передбачили, що Цесіонарій набуває право вимагати від Боржника належного виконання обов`язків щодо сплати залишку заборгованості в розмірі 707827,6 доларів США, що еквівалентно 634140,48 Євро, керуючись коефіцієнтом співвідношення валют (кросс курс) 1,1162 на дату укладення цього Договору загальна сума заборгованості.

11.02.2022 року між ТОВ «Кантарелл Україна» та «STARTNAFTA OU» підписано Угоду №1, за якою «STARTNAFTA OU» та ТОВ «Кантарелл Україна», маючи один до одного зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі статті 601 Цивільного кодексу України про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижче вказаних договорів, у яких «STARTNAFTA OU» та ТОВ «Кантарелл Україна» є сторонами.

За договорами:

а) контракт купівлі-продажу бітуму BND 60/90 №В-030556 від 13.04.2021 року, укладений між LLC «Lacq Oil» і ТОВ «Кантарелл Україна», дебіторська заборгованість за яким LLC «Lacq Oil» була відступлена «STARTNAFTA OU» на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) №10-02-22 від 10.02.2022 року, укладеного між LLC «Lacq Oil» та «STARTNAFTA OU».

За Договором відступлення права вимоги (цесії) №10-02-22 від 10.02.2022 року «STARTNAFTA OU» є кредитором, а ТОВ «Кантарелл Україна» боржником при виконанні грошового зобов`язання в сумі 634140,48 Євро основної заборгованості. Всього заборгованість

б) контракт №0104/2021 від 01.04.2021 року; контракт №1503/21-2 від 11.03.2021 року; контракт №2104/2021 від 21.04.2021 року; контракт №2105/2021 від 21.05.2021 року; контракт №2804/2021 від 28.04.2021 року; контракт №SN-1 від 02.03.2021 року; контракт №0110/2021 від 01.10.2021 року; контракт №0710/2021 від 07.10.2021 року; укладені між «STARTNAFTA OU» та ТОВ «Кантарелл Україна».

За вищевказаними в цьому пункті Угоди контрактами ТОВ «Кантарелл Україна» є кредитором, а «STARTNAFTA OU» є боржником при виконанні грошових зобов`язань по вищевказаним контрактам на загальну суму 773980,50 Євро, у тому числі за Контрактом №2105/2021 від 21.05.2021 року, заборгованість за яким складає 135229,50 Євро.

В матеріалах справи також містяться листи «STARTNAFTA OU» та LLC «Lacq Oil», адресовані до банку резидента, в яких підприємства повідомили про здійснення заліків зобов`язань за зовнішньоекономічними контрактами.

У період з 28.11.2022 року по 16.12.2022 року Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Кантарелл Україна» з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій по контракту від 21.05.2021 року №2105/2021, за результатом якої складено акт від 23.12.2022 року №1605/Ж5/31-00-07-03-02-15/42815951.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення ТОВ «Кантарелл Україна» частини 2 статті 13 Закону України «Про валюту та валютні операції» за контрактом від 21.05.2021 року №2105/2021, укладеним з нерезидентом «STARTNAFTA OU» (Естонія) в частині ненадходження валютної виручки на загальну суму 135229,50 Євро.

Так, під час перевірки контролюючим органом встановлено, що на виконання умов Контракту №2105/2021 від 21.05.2021 року позивач здійснив на користь нерезидента «STARTNAFTA OU» (Естонія) поставку товару «Соєві боби, неврожаю 2020 року, в кількості 257,00 т +/-10%, ціна однієї тони товару 525 EUR, на загальну суму 135229,50 Євро.

З огляду на дані ВМД ЕК 10 АА UA500040/2021/007228 від 02.06.2021 року, граничний термін надходження валютної виручки/повернення товару є 01.06.2022 року.

Валютна виручка в оплату контракту №2105/2021 від 21.05.2021 року на банківські рахунки позивача не надходила. Також, згідно акту звіряння взаємних розрахунків за період 21.05.2021-10.02.2022 між ТОВ «Кантарелл Україна» та «STARTNAFTA OU» (Естонія) станом на 10.02.2022 року заборгованість на користь позивача складає 135229,50 Євро.

При цьому, за результатом аналізу Договору відступлення права вимоги (цесії) від 10.02.2022 року та Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.02.2022 року №1, контролюючим органом під час перевірки зауважено на відсутності необхідних умов, передбачених підпунктом 5 пункту 10 розділу ІІІ Інструкції від 02.09.2019 року №7 для завершення здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків на підставі документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту та імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оскільки:

вимоги повинні бути однорідними, однак зобов`язання сторін за Контрактом №2105/2021 від 21.05.2021 року та Контрактом купівлі-продажу бітуму BND 60/90 від 13.04.2021 року №В-030556 підлягають виконанню у різних валютах Євро та доларах США. Контролюючим органом зауважено на тому, що такі вимоги не можна вважати однорідними з огляду на те, що Євро та долар США (хоча і є грошовими коштами) є різними валютами, які з умовами вказаних договорів не є рівнозначними;

вимоги повинні бути зустрічними, тобто такими, що виникають із взаємних зобов`язань між двома особами, тоді як у даних правовідносинах відбулась заміна кредитора. Контролюючим органом зауважено на тому, що зарахуванню підлягають лише зустрічні вимоги, що виникають з кількох різних зобов`язань, сторонами в яких є одні і ті ж особи, при цьому в одному зобов`язанні перша сторона виступає кредитором, а друга сторона - боржником, а в іншому зобов`язанні перша сторона є боржником, а друга сторона - кредитором. До заліку зобов`язань неправомірно була прийнята заборгованість ТОВ «Кантарелл Україна» перед LLC «Lacq Oil», який не є стороною за Контрактом від 21.05.2021 року №2105/2021.

У додатку 3 до акту перевірки контролюючим органом зафіксовано затримку розрахунків за експортним Контрактом №2105/2021 від 21.05.2021 року з нерезидентом «STARTNAFTA OU» (Естонія). Кількість днів затримки за період правопорушення з 02.06.2022 року по 28.10.2022 року становить 149 днів. Виходячи з курсу валюти на момент виникнення заборгованості, сума пені має становити 1893502,51 грн.

Не погоджуючись з висновками перевірки, ТОВ «Кантарелл Україна» подало свої заперечення на акт, проте вони були залишені без задоволення, а на підставі виявлених порушень відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми "С" від 09.02.2023 року №295/Ж10/31-00-07-03-02-20 про нарахування позивачу пені за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 1893502,51 грн.

Позивач скористався своїм правом на адміністративне оскарження податкового повідомлення-рішення відповідача, надіславши 08.03.2023 року скаргу до контролюючого органу вищого рівня.

10.04.2023 року Державною податковою службою України винесено рішення №8716/6/99-00-06-01-02-06, яким скаргу ТОВ «Кантарелл Україна» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 09.02.2023 року №295/Ж10/31-00-07-03-02-20 без змін.

Вказане рішення ДПС України позивач отримав 19.04.2023 року.

Водночас, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, посилаючись на його необґрунтованість та неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішення відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

При цьому, з огляду на те, що оспорюваним у цій справі є також дотримання позивачем строків звернення із адміністративним позовом, колегія суддів вважає за необхідне в першу чергу надати правову оцінку цим обставин.

Так, відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац 1 частини 2 статті 122 КАС України).

Також, у частині 4 статті 122 КАС України визначено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже, адміністративне процесуальне законодавство передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною 2 статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною 4 статті 122 КАС України.

Слід зазначити, що відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 Податкового кодексу України. За змістом цієї норми, у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

За правилами пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Зміст пунктів 56.2, 56.3, 56.17 статті 56, пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України показав, що процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення розпочинається з дня подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, яка засвідчує безпосередню незгоду платника з визначеними йому грошовими зобов`язаннями, і закінчується настанням однієї з подій, передбачених пунктом 56.17 статті 56 Податкового кодексу України. Строк для подачі первинної скарги за загальним правилом становить 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

У цій справі процедура адміністративного оскарження закінчилася 19.04.2023 року, а саме днем отримання позивачем рішення ДПС України за результатами розгляду скарги (підпункт 56.17.3 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України).

У постанові від 11 жовтня 2019 року по справі №640/20468/18 Верховний Суд здійснив системне тлумачення норм права, які регулюють питання обчислення строку звернення до суду в податкових спорах, висловивши правову позицію про те, що строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки.

Цей правовий підхід застосовано Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 листопада 2020 року по справі №500/2486/19.

Разом з цим, у постанові по справі №640/20468/18 Верховний Суд за результатом комплексного аналізу правового регулювання також зазначив, що норма пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України є спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору.

Одночасно Верховний Суд зазначив, що відступає від висновку про застосування норми права щодо строку звернення до суду в частині того, що положення пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України є спеціальними щодо приписів статті 122 КАС України, а тому незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження такий строк становить 1095 днів.

Також Верховний Суд зробив висновок, що пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлено лише спеціальний строк у податкових правовідносинах (строк давності), протягом якого у платника податків за загальним правилом існує право ініціювати в суді спір щодо правомірності податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу.

Водночас правового висновку про те, що пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлено процесуальний строк звернення до суду, а так само і про те, що він становить 1095 днів, постанова Верховного Суду не містить.

У розвиток наведеного правозастосування, з урахуванням змін, що відбулися в суспільних відносинах, а також практичних результатів існування тривалий час судової практики, відповідно до якої процесуальний строк звернення до суду в податкових спорах становить 1095 днів, Верховний Суд у складі судової палати по справі №500/2486/19 змінив попередні підходи до застосування норм права, які регулюють питання строку звернення до суду в податкових правовідносинах.

У такий спосіб Верховний Суд у складі судової палати визначив, що аналіз статті 102 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом.

Отже, Верховний Суд у складі судової палати вирішив, що зазначений у пункті 102.1 статті 102 Податкового кодексу України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні.

Водночас пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України прямо встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.

Верховний Суд у складі судової палати вказав, що норма пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України.

Водночас норма пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України є спеціальною щодо норми частини 4 статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац 3 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Апеляційний суд враховує, що під час розгляду адміністративної справи в суді першої інстанції Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків заявляло клопотання про залишення позову ТОВ «Кантарелл Україна» без розгляду.

Вказані вимоги відповідач обґрунтовував тим, що позивачем пропущено строк, передбачений пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України, для звернення із цим адміністративним позовом.

У запереченнях на таке клопотання позивач не погодився із доводами відповідача та, із посиланням на введення на всій території воєнного стану, пояснив, що в особливий період підприємство продовжує свою роботу з урахуванням організаційної специфіки, що полягає як в забезпеченні діяльності підприємства так і одночасно безпеки своїх працівників шляхом визначення у вказаний період здійснення роботи в дистанційному порядку. Позивач просив враховувати, що в таких умовах, хоча і продовжується робота підприємства, але процес її організації значно ускладнився, що негативно, у тому числі, впливає на своєчасну реалізацію звернення до суду за судовим захистом. Окрім наведеного, позивач просив враховувати, що у період з 14.04.2023 року по 30.05.2023 року директорка підприємства перебувала на лікуванні, що додатково вплинуло на своєчасну реалізацію Товариством свого права оскаржити рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку. Підсумовуючи, позивач наполягав на поважності причин пропуску строку звернення із позовом та надмірному формалізмі у вимогах податкового органу щодо наявності безумовних підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду першої інстанції від 23 серпня 2023 року клопотання відповідача залишено без задоволення.

Суд відхилив доводи відповідача про порушення позивачем строку звернення із цим адміністративним позовом.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 102.9 статті 102 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент звернення із позовом) передбачалось, що на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом. За висновком суду першої інстанції, дана норма розповсюджується і на строк, встановлений пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України.

Здійснюючи перевірку вказаних висновків суду першої інстанції, колегія суддів, з огляду на вище наведені правові позиції Верховного Суду, вважає за необхідне вказати на їх помилковість та повторно зауважити на тому, що стаття 102 Податкового кодексу України передбачає саме строк давності, який не є процесуальним строком звернення до суду. Правова природа строку давності, який за своїм змістом являє собою матеріально-правовий строк давності в податкових правовідносинах, не створює тотожність із процесуальним строком звернення до адміністративного суду.

Суттєвість різниці між цими строками виключає правильність висновку суду про можливість врахування положень статті 102 Податкового кодексу України під час перевірки дотримання позивачем процесуального строку звернення із позовною заявою у цій справі.

Крім того, за змістом положень 102.9 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача із позовною заявою), на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналіз наведеної норми дає колегія суддів вважати, що в особливий період (до внесення відповідних змін у податковому законодавстві) зупиненню підлягали строки, контроль за якими покладається на контролюючий орган. Тобто, в особливий період на перебіг строку оскарження рішення контролюючого органу, зокрема передбаченого пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України, приписи 102.9 цього Кодексу (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача із позовною заявою) не поширювались.

Усуваючи допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, колегія суддів враховує, що наслідки, передбачені статтею 123 КАС України, що стосуються порушення позивачем строку звернення із адміністративним позовом можуть бути застосовані судом лише у випадку не подання позивачем заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або ж (у разі звернення із такою заявою), якщо підстави, вказані позивачем у заяві, визнані судом неповажними.

Першочергово зазначене є підставою для залишення судом такої позовної заяви без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 КАС України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина 3 статті 123 КАС України).

Аналогічний процесуальний підхід використовується і при застосуванні положень пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України.

Колегія суддів враховує, що, не зважаючи на факт пропуску позивачем строку звернення із цим адміністративним позовом, судом першої інстанції не встановлювався позивачу строк для подання заяви про поновлення цього процесуального строку.

Таким чином, усуваючи допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, строк для подання клопотання про поновлення строку звернення із адміністративним позовом із відповідним наведенням поважних причин встановлений позивачу апеляційним судом.

На виконання вимог апеляційного суду та використовуючи своє право на поновлення процесуального строку, позивач подав клопотання про поновлення строку звернення із позовною заявою.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивач у клопотанні зазначає, що у період з 14.04.2023 року по 30.05.2023 року, що припадав на завершення строку звернення із адміністративним позовом, директорка Товариства перебувала на лікуванні та фактично була позбавлена можливості організувати звернення із адміністративним позовом, підготувати та подати відповідну позовну заяву до суду.

Одночасно позивач у клопотанні просить враховувати, що на сьогодні продовжується введений на всій території України воєнний стан. При цьому, продовжуючи свою роботу в особливий період, Товариство також забезпечує свою діяльність всіма можливими заходами безпеки для збереження життя і здоров`я своїх працівників, у тому числі шляхом їх переведення на дистанційну роботу. Просить враховувати, що за таких обставин значно ускладнюється робоча організація діяльності підприємства та негативно впливає на своєчасність виконання своїх обов`язків, у тому числі передбачених процесуальним законодавством.

У поданих на клопотання позивача запереченнях апелянт просить залишити вимоги Товариства без задоволення. Вказана позиція учасником обґрунтована тим, що поважними причинами пропуску процесуального строку можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звернулась із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. На переконання апелянта, посилання позивача на введення на всій території України воєнного стану, без конкретизації, яким чином особливий період завдав перешкод у своєчасності вчинення процесуальних дій, не є ґрунтовною обставиною, яка вплинула на поважність причин пропуску Товариством строку звернення із позовом.

Перевіривши доводи клопотання та заслухавши пояснення учасників, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до суду за захистом прав чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.

Обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.

Разом з цим, пропущення строків звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для застосування наслідків порушення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС.

Апеляційний суд враховує, що Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022, затвердженим Законом від 24.02.2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Одночасно сам факт введення в Україні воєнного стану та його продовження не є підставою для поновлення пропущеного строку, встановленого законом для вчинення процесуальної дії. Введення воєнного стану не продовжує процесуальні строки автоматично, не є безумовною підставою для їх поновлення або продовження, проте має безпосередній вплив на оцінку судом інших (індивідуальних) обставин, які унеможливили або істотно ускладнили дотримання учасником процесу регламентованого терміну.

Водночас, як свідчать обставини справи та надані позивачем докази до клопотання про поновлення строку звернення із адміністративним позовом, наказом ТОВ «Кантарелл Україна» від 10.02.2023 року №10/23, у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану та, з огляду на положення частини 11 статті 60-2 КЗпП України, продовжено запроваджену на підставі наказу від 19.03.2022 року №03/22 з 19 березня 2022 року дистанційну роботу для усіх працівників Товариства, які перебувають у трудових відносинах з Підприємством до закінчення воєнного стану в країні.

Також, згідно Довідок КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради від 14.04.2023 року, від 25.04.2023 року та виписного епікризу картки амбулаторного хворого, у період з 14.04.2023 року по 30.05.2023 року директорка ТОВ «Кантарелл Україна» проходила амбулаторне лікування.

Виважено досліджуючи повідомлені учасником обставини та представлені докази, колегія суддів зазначає, що введення на всій території України воєнного стану мало вплив на організацію роботи Товариства, що виражено в зміні організації роботи підприємства та забезпеченні Товариством належних умов працівникам, збереженні їх життя та здоров`я.

Крім того, у період, на який припадало завершення строку звернення із цим позовом, директорка Товариства хворіла, перебувала на амбулаторному лікуванні.

Вказане у сукупності, хоча і не продовжує автоматично процесуальні строки, однак колегія суддів погоджується із доводами позивача про те, що ці обставини можуть впливати на реалізацію учасником прав на звернення до суду.

Слід повторно зазначити, що рішення Державної податкової служби України від 10.04.2023 року №8716/6/99-00-06-01-02-06, за результатом адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення відповідача, ТОВ «Кантарелл Україна» отримало 19.04.2023 року.

Із цим позовом до суду позивач звернувся 23.05.2023 року, тобто із пропуском строку, який фактично становить 4 (чотири) дні.

Пропущений позивачем строк є незначним та не створює безумовних підстав для висновку про неможливість прийняття позовної заяви до розгляду.

Отже, в контексті наведеного у сукупності, з огляду на повідомлені позивачем обставини, що фактично перешкоджали Товариству у належній реалізації своїх процесуальних прав, підтвердження цих обставин відповідними доказами, колегія суддів вважає, що порушений позивачем термін звернення із цим позовом відбувся з поважних причин, які, в свою чергу, не свідчать про зловживання особою своїми процесуальними правами або ж про ігнорування правових норм, якими запроваджено термін на звернення особою за судовим захистом.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про задоволення клопотання Товариства та поновлення позивачу строку звернення із цим адміністративним позовом, доповнивши судове рішення суду першої інстанції таким висновком у резолютивній частині рішення.

Переходячи до вирішення справи по суті спірних правовідносин, колегія суддів враховує наступне.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ визначає Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року №2473-VIII, який встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року №2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України.

У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

За правилами частини 3 статті статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року №2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Згідно із частиною 1 статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» 16.04.1991 року №959-XII всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право:

- самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з- поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам;

- безпосередньо брати і надавати комерційні кредити за рахунок власних коштів у діючій на території України валюті та в іноземній валюті як у межах, так і за межами України, самостійно приймати рішення у зазначених лизаннях;

- вільно обирати банківсько-кредитні установи, які будуть вести їх валютні рахунки та розрахунки з іноземними суб`єктами господарської діяльності, користуватись їх послугами, з додержанням при цьому вимог чинних законів України.

Зазначені норми однозначно вказують на те, що суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності гарантовано свободу підприємницької діяльності, яка здійснюється у порядку та у спосіб, що не заборонені законом.

Законом врегульовано порядок припинення зобов`язань між резидентом і нерезидентом шляхом виконання, проте це не виключає можливості припинити зобов`язання в інший спосіб, зокрема, відступленням права вимоги.

Слід враховувати, що відповідно до пункту 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 року №7, граничні строки розрахунків за операціями з експорту й імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Відповідно до підпункту 5 пункту 10 розділу III Інструкції №7 банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов:

вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями;

вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги;

між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.

У підпункті 14.1.255 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначається, що відступлення права вимоги - операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 510 Цивільного кодексу України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 515 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора не допускається лише у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Тобто у зовнішньоекономічних відносинах заміна кредитора не суперечить навіть законодавству України, хоча заміна кредитора відбулася за межами дії українського права.

Відповідно до статті 519 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Також, згідно з частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За правилами статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 5 статті 202 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Враховуючи викладене, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Аналіз наведених правових норм та встановлені обставини свідчать на користь висновку, що при уступці вимоги до нового нерезидента-кредитора право вимоги переходить у повному обсязі.

Виходячи з наведених правових норм та обставин справи, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до Договору відступлення права вимоги (цесії) від 10.02.2022 року №10-02-22 та Додаткової угоди від 10.02.2022 року №1, укладених між LLC «Lacq Oil» (Цедент), з однієї сторони, та STARTNAFTA OU (Цесіонарій) з другої сторони та ТОВ «Кантарелл Україна» (Боржник) з третьої сторони, керуючись статтями 612-519 Цивільного кодексу України: Цедент відступив Цесіонарію, а Цесіонарій набув право вимоги, належне Цеденту і став кредитором за зобов`язаннями, що виникли к контракту купівлі-продажу бітуму BND 60/90 №В-03055б від 13.04.2021, укладеного між Цедентом та Боржником.

Заборгованість ТОВ «Кантарелл Україна» у розмірі 707 827,60 доларів США перед LLC "Lacq Oil" за Контрактом купівлі-продажу бітуму BND 60/90 №В-030556 від 13.04.2021 року була одночасно переведена у євро та відступлена Компанії STARTNAFTA OU відповідно до статтею 512-519 Цивільного кодексу України по крос курсу 1,1162 на дату укладення даного договору.

Внаслідок відступлення права вимоги, STARTNAFTA OU стала кредитором за контрактом купівлі-продажу бітуму BND 60/90 №В-030556 від 13.04.2021 року, який мав повне законне право вимагати від позивача (Боржника) виконання грошового зобов`язання по оплаті за бітум згідно договору BND 60/90 №В-030556 від 13.04.2021 року 634 140,48 Євро відповідно до п. 2.2 цього Договору.

Таким чином, усіма сторонами в Додатковій угоді №1 від 10.02.2022 року та Договорі відступлення права вимоги (цесії) №10-02-22 від 10.02.2022 року чітко встановлена та зафіксована сума відступленого боргу (зобов`язання) у валюті Євро.

Жодних претензій сторін даної щодо відступлення даного боргу (зобов`язання), а також її конвертації у євро не було, тобто, сума зобов`язання у розмірі 634 140,48 Євро була визнана та погоджена самими сторонами, що є підтвердженням її безспірності.

В свою чергу, відповідно до Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог №1 від 11.02.2022 року, укладеної між STARTNAFTA OU, Естонія (Сторона 1) та ТОВ «Кантарелл Україна» (Сторона 2): Сторона-1 і Сторона-2, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги (зобов`язання по оплаті заборгованості в єдиній валюті - в євро), строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі статті 601 Цивільного кодексу України про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижчевказаних договорів, у яких Сторона-1 і Сторона-2 є сторонами за договорами:

а) контракт купівлі-продажу бітуму BND 60/90 №В-030556 від 13.04.2021 року, укладений між LLC «Lacq Oil» і Стороною-1, дебіторська заборгованість за яким ТОВ LLC «Lacq Oil» була відступлена Стороні-1 на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) №10-02-22 від 10.02.2022 року, укладеного між LLC «Lacq Oil» та Стороною-1 в розмірі 634 140,48 Євро.

б) Контракти №0104/2021 від 01.04.2021р.; Контракт №1503/21-2 від 11.03.2021р.; Контракт №2104/2021 від 21.04.2021р.; Контракт №2105/2021 від 21.05.2021р.; Контракт №2804/2021 від 28.04.2021р.; Контракт №SN-1 від 02.03.2021р.; Контракт №0110/2021 від 01.10.2021р.; Контракт №0710/2021 від 07.10.2021р.; укладені між Стороною-1 та Стороною- 2 загальна кредиторська заборгованість за якими складає 773 980,50 євро (у т.ч. заборгованість в сумі 135 229,50 євро за контрактом, який перевіряється).

З моменту набрання чинності цієї Угоди зобов`язання Сторін за вищезазначеними договорами припиняються в обсязі, зазначеному в п. 1.1 цієї угоди.

За договором відступлення права вимоги (цесії) відповідно статті 612-519 Цивільного кодексу України STARTNAFTA OU набуло право вимоги, яке належало LLC «Lacq Oil», і став кредитором позивача за зобов`язаннями, що виникли з придбання бітуму. STARTNAFTA OU отримало законне право вимагати від ТОВ «Кантарелл Україна» виконання грошового зобов`язання, а саме сплатити відповідну суму заборгованості за бітум в розмірі 634 140,48 Євро за контрактом купівлі-продажу бітуму BND 60/90 №В-030556 від 13.04.2021 року. В свою чергу, за Контрактом від 21.05.2021 року №2105/2021 STARTNAFTA OU є стороною-боржником, яка має виконати перед ТОВ «Кантарелл Україна» свої відповідні грошові зобов`язання за отриманий продукт боби соєві, а саме сплатити останньому заборгованість у розмірі 135 229,50 Євро.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірно висновку про те, що вимоги між ТОВ «Кантарелл Україна» та STARTNAFTA OU є зустрічними, так як вони виникли із взаємних зобов`язань між двома правочинами в яких сторонами є одні й ті ж особи, а саме: в одному правочині - STARTNAFTA OU виступає кредитором, а ТОВ "«Кантарелл Україна» є боржником, а в іншому правочині STARTNAFTA OU виступає боржником, а ТОВ «Кантарелл Україна» - кредитором.

Одні й ті ж сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому одна сторона перед іншою стороною за одним зобов`язанням є боржником, а за іншим - є кредитором й навпаки.

Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України.

Щодо тверджень відповідача про неоднорідність вимог судом першої інстанції також правильно враховано, що відповідно до статті 184 Цивільного кодексу річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Однорідність вимог визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.

В даному випадку зобов`язання сторін по вищевказаним правочинам виражається у зобов`язанні сплатити грошові кошти, які були переведені договором про відступлення вимоги в єдину валюту (євро). Норми чинного законодавства не пов`язують можливість зарахування однорідних вимог із видами договірних зобов`язань сторін, із яких випливають відповідні суми, тому, посилання відповідача на неможливість зарахування спірної суми 135229.5 Євро є помилковим.

Здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог за контрактом від 21.05.2021 №2105/2021 року, укладеним з нерезидентом STARTNAFTA OU, припинило зобов`язання за операціями з експорту та імпорту товару відповідно до підпункту 5 пункту 10 розділу III Інструкції №7, тобто, порушень граничних строків розрахунків при здійсненні зовнішньоекономічних операцій ТОВ «Кантарелл Україна» не допустило.

Зазначене підтверджує необґрунтованість та неправомірність нарахування позивачу пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення відповідача в судовому порядку.

Враховуючи викладене, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими, відповідачем не доведено правомірність свого рішення, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

З огляду на те, що висновки суду про наявність підстав для задоволення позову є правильними, проте не у повній мірі відповідають нормам процесуального права, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 317 КАС України підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту:

«Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю ''Кантарелл Україна'' строк звернення із адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків форми "С" від 09.02.2023 року №295/Ж10/31-00-07-03-02-20».

В інших частинах рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 28.12.2023 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв