Справа № 280/7442/23
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року Справа № 280/7442/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Войтовича Євгена Михайловича ( АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (окремий батальйон територіальної оборони 101-ї окремої бригади територіальної оборони) ( АДРЕСА_3 ) та Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 окрема бригада територіальної оборони) ( АДРЕСА_4 ) про визнання протиправними наказів в частині та стягнення грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, надіслана засобами поштового зв`язку 07.09.2023, ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника - адвоката Войтовича Євгена Михайловича, до Військової частини НОМЕР_1 (окремий батальйон територіальної оборони 101-ї окремої бригади територіальної оборони) (далі відповідач 1, ВЧ НОМЕР_1 ) та Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 окрема бригада територіальної оборони) (далі відповідач 2, ВЧ НОМЕР_2 ), в якій позивач просить:

визнати протиправними накази відповідача 1 в частині ненарахування належного позивачу грошового забезпечення за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2022 року;

стягнути з відповідача 2 на користь позивача грошове забезпечення, належне позивачу за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2022 року.

Крім того, просить поновити строк звернення до суду із цим позовом, стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Також представником позивача заявлене клопотання про витребування від:

відповідача 1 відомостей щодо грошового забезпечення позивача, яке належало до виплати за період травень-жовтень 2022 року; завірених копій наказів щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за зазначений період;

ВЧ НОМЕР_4 відомостей щодо грошового забезпечення позивача, яке належало до виплати за період травень-жовтень 2022 року; завірених копій наказів щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за зазначений період;

першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорськ) ТУ ДБР засвідчених копій витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №0000369, також постанови слідчого в цьому провадженні від 01.09.2022, яким провадження закрито..

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач (представник позивача) зазначив, що з 20.05.2022 по 01.09.2022 органами ДБР проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні. Предметом розслідування був факт нібито невиконання наказу з боку солдата ОСОБА_2 01.09.2022 зазначене кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. Проте, під час досудового розслідування, та після нього (в період з липня по жовтень 2022 року) грошове забезпечення ОСОБА_1 виплачувалося лише у розмірі посадового окладу за спеціальним званням (без надбавок, премій тощо), що, на думку позивача, є порушенням статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ухвалою від 18.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Витребувано від ВЧ НОМЕР_1 : належним чином засвідчені копії наказів командира ВЧ НОМЕР_1 щодо виплати військовослужбовцям цієї частини грошового забезпечення за період травень-жовтень 2022 року в частині солдата ОСОБА_1 ; інформацію про розмір нарахованого та виплаченого в період травень-жовтень 2022 року зазначеному солдату грошового забезпечення; інформацію щодо виплати позивачу грошового забезпечення у зменшеному розмірі; інформацію про місцеперебування позивача в травні-жовтні 2022 року (чи перебував в зоні ведення активних бойових дій, на лікуванні, на ВЛК, відпустка тощо).

20.10.2023 від відповідачів надійшли відзиви на позов, в яких зазначено, що під час досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, щодо позивача, до виконання бойових завдань він не залучався, участі в бойових діях не брав і брати не міг. У зв`язку із цим додаткова винагорода відповідно до Постанови КМ України від 28.02.2022 №168 йому не нараховувалася. Що стосується надбавок, визначених п.5. Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», то встановлення цих надбавок є правом, а не обов`язком керівників державних органів і в межах асигнувань, що виділяються на їх утримання. В зв`язку з тим, що в період з 20.05.2022 по 01.09.2022 позивач ніяких завдань та функцій військовослужбовця, у тому числі бойових, не виконував, то підстави для нарахування йому надбавок були відсутні. Просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 23.10.2023 від відповідача 2 витребувані додаткові докази.

Станом на 27.12.2023 додаткових доказів до матеріалів справи учасниками справи не надано.

За приписами ч. 9 ст. 80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

З 23.03.2022 по 25.04.2023 позивач проходив військову службу у військовому званні - солдат, фельдшер медичного пункту ВЧ НОМЕР_1 .

З 20.05.2022 по 01.09.2022 органами ДБР проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні, що було внесене до ЄРДР за №0000369 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.4 ст.402 КК України.

Вказане кримінальне провадження було зареєстроване на підставі повідомлення про вчинення кримінального правопорушення командира військової частини НОМЕР_5 полковника ОСОБА_3 .

У своїй заяві про вчинення злочину командир військової частини НОМЕР_5 полковник ОСОБА_4 повідомляє про те, що солдат ОСОБА_1 відкрито відмовився виконати наказ Командування Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 24 квітня 2022 року №760/257/т, а також здійснює інші заходи щодо невиконання відповідного наказу, тобто вчинив кримінальне правопорушенні, передбачене ч.4 ст. 402 КК Україна.

Постановою старшого слідчого третього слідчого відділу ТУ ДБР у м. Краматорську Риженка Д.С. від 01.09.2022 зазначене кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

В період з червня 2022 року по вересень 2022 року включно, позивачу нараховувався та виплачувався тільки оклад за військове звання в розмірі 530,00 грн, що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_2 від 22.09.2022 за №1545.

Вважаючи, що в період з травня по жовтень 2022 року він мав право на отримання і інших видів грошового забезпечення, передбачених статтею 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Аналогічна норма встановлено п.1. ч.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правовою основою зазначеного обов`язку є Конституція України, Закони України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про оборону України», «Про збройні сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.21 ч. 1. ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», згідно з Указом Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 в Україні введено воєнний стан. Даний Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Позивач у позовній заяві зазначає щодо протиправності наказів відповідача 1 в частині ненарахування йому належного грошового забезпечення за травень-жовтень 2022 року.

Суд зауважує, що Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктами 1, 5 Розділу VI Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків. Виплата надбавки за особливості проходження служби здійснюється на підставі наказу командира про встановлення цієї надбавки. Пунктами 1,3 Розділу XVI Порядку №260 регламентовано, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Виплата надбавки за особливості проходження служби та щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Тобто зі змісту вказаних положень вбачається, що нарахування військовослужбовцю надбавки за особливості проходження служби та щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби є правом, а не обов`язком командира, при цьому мають враховуватися додержання військовослужбовцем військової дисципліни, наявність дисциплінарних стягнень, показники виконання службових обов`язків.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168) передбачено право військовослужбовців на отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн та 100 000 грн у період дії правового режиму воєнного стану, утім перелік конкретних підстав, за яких здійснюються такі нарахування не передбачено. У свою чергу підпунктом 24 пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671 (далі - Положення №671) визначено, що Міністр оборони України дає обов`язкові до виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.

Так, абзацом 7 пункту 10 телеграми-доручення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 (чинна на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди, яка передбачена п.1 Постанови №168 не включаються військовослужбовці, які усунені від виконання службових обов`язків, відстороненні від виконання службових повноважень або відсторонені від посади - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира.

Зазначене також підтверджується підпунктом 9.6 пункту 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, у період з 20.05.2022 по 01.09.2023 відносно нього (на той час військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ) здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000369 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Підпунктом 12-1 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008) встановлено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі відсторонення військовослужбовця від посади під час досудового розслідування або судового провадження - до закінчення строку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження або до його скасування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Враховуючи зазначене, наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 26.05.2022 №17-РС (по особовому складу) позивача було виведено у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_2 та увільнено від займаної посади, що було продубльовано наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.05.2022 №69 (по стройовій частині).

Пунктом 2 Розділу XXIX Порядку №260 регламентовано, що грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Кримінального процесуального кодексу України відсторонені від посад, виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з дня, наступного після відсторонення від посади, до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі скасування рішення про відсторонення від посад військовослужбовцям за період, протягом якого вони не перебували на посадах внаслідок відсторонення від посад, грошове забезпечення, на отримання якого вони втратили право, не виплачується.

Пунктом 6 встановлено, що визначений у цьому розділі порядок виплати грошового забезпечення також стосується і військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення їх на посади) відповідно до підпунктів 12-1 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення №1153/2008.

Суд також звертає увагу на те, що позивач в період з 20.05.2022 по 01.09.2023 до виконання бойових завдань не залучався, участі в бойових діях не брав.

Докази іншого позивачем не надані та в матеріалах справи відсутні.

У зв`язку із цим додаткова винагорода, відповідно до Постанови КМ України від 28.02.2022 №168, йому правомірно не нараховувалася і не виплачувалася.

Що стосується надбавок, визначених п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», то встановлення цих надбавок є правом, а не обов`язком керівників державних органів (в даному випадку - командування відповідної ланки) і в межах асигнувань, що виділяються на їх утримання.

Як зазначено в постанові про закриття кримінального провадження від 01.09.2022 відносно позивача, під час досудового розслідування повністю доведений факт відкритої відмови від виконання наказу командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_5 №1ДСК від 01.05.2022.

При цьому правомірність зазначеного наказу позивачем не оспорювалась. Доказів іншого позивачем не надано.

Наслідком такої відмови є те, що у період досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, тобто з 20.05.2022 по 01.09.2022 позивач ніяких завдань та функцій військовослужбовця, у тому числі бойових, не виконував і не міг виконувати. Цей факт позивачем по суті не заперечується. Про інше в позові не зазначено.

Твердження позивача з приводу не нарахування грошового забезпечення окремо за травень та жовтень 2022 року є необґрунтованими з тієї причини, що за вказані місяці він отримав всі належні йому виплати в повному обсязі, як це вбачається з наданої довідки про розміри грошового забезпечення, надбавок та премій за визначений період.

Як зазначив представник ВЧ НОМЕР_2 після прибуття позивача з н.п. Черкаського Дніпропетровської області по закінчені досудового розслідування в рамках кримінальної справи, у відповідності до виданих відповідачами наказів йому було відновлено нарахування та виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди у відповідності до вимог чинного законодавства.

При цьому суд звертає увагу на те, що виплата грошового забезпечення та інших видів доплат військовослужбовцям відбувається в місяці, наступному за фактично прослуженим місяцем (у довідці, доданій до матеріалів справи зазначено відповідний місяць, в якому відбулося саме нарахування).

Отже, встановлені судом обставини спростовують твердження позивача викладені в позовній заяві.

При цьому суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Водночас, відповідно до даного Висновку згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, від різних правових положень, звичаїв, доктринальних принципів, а також ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

В силу положень статті 139 КАС України судові витрати (у тому числі витрати на правничу допомогу) стягуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень виключно у разі задоволення позовних вимог. Ураховуючи ту обставину, що судом відмовлено у задоволенні позову, то й відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2023 року у справі №640/17086/20 (адміністративне провадження №К/9901/15171/21).

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Войтовича Євгена Михайловича ( АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (окремий батальйон територіальної оборони 101-ї окремої бригади територіальної оборони) ( АДРЕСА_3 ) та Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 окрема бригада територіальної оборони) ( АДРЕСА_4 ) про визнання протиправними наказів в частині та стягнення грошового забезпечення відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «27» грудня 2023 року.

Суддя Р.В. Кисіль