Справа № 522/4390/23
Суддя: Федчишена Т. Ю.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/4390/23
Провадження № 2-а/522/165/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Федчишеної Т. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Чайки Віталія Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Чайки Віталія Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Чайки Віталія Миколайовича серії ОДП 3327601 від 22.09.2022 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн, оскільки позивач, керуючи транспортним засобом TOYOTA HIGHLANDER, номерний знак НОМЕР_1 , 22.09.2022 о 16:54 в м. Одесі на вул. Літературній, 13, здійснив зупинку, стоянку свого транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З постановою позивач не погоджується, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, зазначає, що він є особою з інвалідністю 2 групи, у вересні 2022 року він проїжджав на своєму автомобілі в кварталах приватного сектору в районі 8 станції Фонтану, тоді в нього раптово погіршилося самопочуття (раптово підвищився артеріальний тиск, наступив спазм дихання та різкий біль в області серця), він змушений був невідкладно знайти аптеку або друзів, що проживають в тому районі, щоб уникнути невідворотних наслідків раптового нападу та тільки після цього продовжити безпечне для всіх учасників дорожнього руху пересування автомобілем, лише після повернення показників артеріального тиску до варіанту норми, а самопочуття до безпечного для керування транспортним засобом. Для цього він змушений був зробити зупинку транспортного засобу, щоб не спричинити будь-яку дорожньо-транспортну пригоду, зупинившись в єдиному вільному місці таким чином, щоб не перешкоджати пересуванню інших автомобілів та пішоходів, також увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Коли він повернувся до автомобіля, то навіть не знав про дії інспектора з паркування, оскільки копії постанови чи будь-якого повідомлення не було.

Вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектором з паркування було допущено неповноту та неправильність при розгляді та оцінці обставин, не з`ясовано поважність причини його вимушеної зупинки в стані крайньої необхідності, не заслухано його пояснення, не досліджено мотиви щодо запобігання негативних наслідків для суспільства, порушено його процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП.

За наведених підстав, просив визнати протиправною та скасувати постанову інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Чайки Віталія Миколайовича від 22 вересня 2022 року серії ОДП № 3327601 про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу й закрити провадження у справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зобов`язано Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради протягом 7 днів з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду належним чином засвідчені копії: постанови про накладення адміністративного стягнення ОДП № 3327601 від 22 вересня 2022 року відносно ОСОБА_1 , а також усіх матеріалів, на підставі яких прийнято вказану постанову.

У відзиві на позовну заяву представник Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху посилався на те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була винесена інспектором з паркування з додержанням вимог законодавства, підставою для її прийняття стало порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, а саме здійснення зупинки транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. До відзиву відповідачем додано світлини автомобіля позивача на місці зупинки транспортного засобу.

Позивач також звернувся до суду з клопотанням про поновлення пропущеного ним строку звернення до суду, в якому зазначив, що він не отримував копію постанови на місці оформлення матеріалів та не отримував її поштою. Лише 23 лютого 2023 року від працівників банку він дізнався про арешт коштів за постановою державного виконавця та 23.02.2023 він звернувся до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження. Оскільки графіком особистого прийому громадян працівниками Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) передбачено особистий прийом громадян державним виконавцем лише один раз на тиждень, а тому із матеріалами виконавчого провадження він ознайомився лише 28 лютого 2023 року, у зв`язку з чим позов було подано до суду 06.03.2023.

Вирішуючи подане клопотання, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів із дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Наведені позивачем доводи поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом є обґрунтованими та не спростовані матеріалами справи, а тому заява ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з позовом підлягає задоволенню.

Судом установлено, що постановою інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Чайки В. М. серії ОДП 3327601 від 22.09.2022 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн

У постанові зазначено, що 22.09.2022 о 16:54 в м. Одесі на вул. Літературній, 13, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TOYOTA HIGHLANDER, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку, стоянку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно знаку 3.34. «Зупинку заборонено», забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Зона дії знаку - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним або скасовуючого його дію знака.

Згідно з оскаржуваною постановою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 22.09.2022 о 16:54 в м. Одесі на вул. Літературній, 13, керуючи транспортним засобом TOYOTA HIGHLANDER, номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався вимог знаку 3.34 «Зупинку заборонену», здійснив зупинку в зоні дії знаку.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він не може бути притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки здійснив зупинку автомобіля у зв`язку з поганим самопочуттям, та для забезпечення безпеки дорожнього руху, тобто, в стані крайньої необхідності, що у свою чергу виключає можливість застосування відповідного адміністративного стягнення.

Так, норми ст. 17 КУпАП визначають, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності, а ст. 18 цього Кодексу передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У чинному законодавстві, інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Тож, саме посилання особи, стосовно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, на існування крайньої необхідності у вигляді поганого самопочуття, не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування положень ст. ст. 17, 18 КУпАП, а має відповідати фактичним обставинам справи та не викликати сумнівів щодо наявності крайньої необхідності, що повинно бути співставлено з наявними в матеріалах справи доказами, показаннями свідків, іншими обставинами, що зумовили крайню необхідність.

Під час розгляду даної справи в суді не було належними доказами встановлено, що дії позивача були вчинені ним у стані крайньої необхідності, які відповідачем кваліфіковані як адміністративне правопорушення.

Позивачем не надано доказів у підтвердження раптового погіршення його стану здоров`я 22.09.2022, яке б свідчило про здійснення ним зупинки транспортного засобу у стані крайньої необхідності.

За встановлених судом обставин справи, дії позивача не є такими, що вчинені ним у стані крайньої необхідності.

Відтак, адміністративне стягнення застосовано відповідачем у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому, підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено. При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах доказами.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5-10, 12, 77, 121, 122, 123, 246, 250, 257, 260, 268, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з даним позовом.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Чайки Віталія Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА