Справа № 813/7982/14
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 813/7982/14 пров. № А/857/11115/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року (головуючий суддя Костецький Н.В., м. Львів) у справі № 813/7982/14 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури, Генерального прокурора України про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Генерального прокурора України, Генеральної прокуратури України, прокуратури Львівської області, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 1498к; поновити позивача на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян прокуратури Львівської області з 24.10.2014; стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.10.2014; зобов`язати Генеральну прокуратуру України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 у справі №813/7982/14, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2021, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 року № 1498к; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян прокуратури Львівської області; зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 року по 17.06.2021 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.12.2022 касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено, касаційну скаргу Львівської обласної прокуратури задоволено частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2021 в частині зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 17.06.2021 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Львівського окружного адміністративного суду. В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2021 залишено без змін.

Верховний Суд вказав на необхідність визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та звернув увагу, що суд, при визначенні розміру такого заробітку, повинен навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача, та вказати з якого саме відповідача підлягає стягненню така сума.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі №813/7982/14 стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року по 17 червня 2021 року включно у розмірі 3569093,70 грн.

Суд першої інстанції вказав, що позивач у листопаді 2014 року звернувся з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Постанова № 100 зазнала змін в аспекті виключення пункту 10 у грудні 2020 року, відтак суд прийшов до висновку, що за весь період до внесення таких змін у Постанову № 100, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення про можливість застосування коефіцієнту підвищення тарифних ставок і посадових окладів при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції наголосив, що позивача було звільнено із займаної посади наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 року № 1498к, тобто, до набрання чинності Законом №113-ІХ (25 вересня 2019 року). Рішення суду в частині поновлення позивача на посаді набрало законної сили 25.11.2021 року, тобто після набрання чинності Законом №113-ІХ, відтак положення пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ на позивача не розповсюджуються.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що під час визначення середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, слід застосовувати приписи ст. 81 Закону №1697-VII із врахуванням норм Порядку №100, відтак стягненню з Львівської обласної прокуратури на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3569093,70 грн. грн. з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Не погодившись із рішенням суду, Офіс Генерального прокурора та Львівська обласна прокуратура подали апеляційні скарги, в яких покликаються на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Офіс Генерального прокурора доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід застосовувати редакцію Порядку №100, яка була чинною на дату постановлення рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Зазначає, що станом на дату ухвалення рішення суду першої інстанції про поновлення позивача пункт 10 Порядку №100 був виключений згідно Постанови №1213. Наголошує, що оскільки працюючі прокурори регіональних прокуратур, які не призначені до обласних прокуратур, продовжують отримувати заробітну плату відповідно до Постанови №505, то застосовувати коефіцієнт підвищення посадового окладу згідно із ст. 81 Закону 1697-VІІ при розрахунку позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає підстав.

Просить змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшивши розмір нарахованої суми середнього заробітку.

Львівська обласна прокуратура в обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що згідно роз`яснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо порядку обчислення середньої заробітної плати у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100», якщо дата початку події, з якою пов`язаний розрахунок середньої заробітної плати, відбулася до 11.12.2020 (включно), то застосовуються положення Постанови № 100 без змін, внесених Постановою № 1213; якщо дата початку події, з якою пов`язаний розрахунок середньої заробітної плати, з 12.12.2020 і пізніше, то необхідно застосовувати положення Постанови № 100 з урахуванням змін, внесених Постановою №1213. Звертає увагу, що суд першої інстанції не надав оцінку обставинам справи щодо непроходження позивачем атестації відповідно до вимог Закону №113-ІХ. Покликається на практику Верховного Суду, яка викладена у постановах Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 826/17708/14, від 21.07.2022 у справі №280/1992/21.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник Львівської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора під час апеляційного розгляду підтримала апеляційні скарги.

Представник позивача у судовому засіданні просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників, проаналізувавши письмові докази, які є в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і визнається сторонами, позивач ОСОБА_1 24.10.2014 року був незаконно звільнений з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян прокуратури Львівської області наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 року № 1498к.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 у справі №813/7982/14, яке набрало законної сили, поновлено ОСОБА_1 на роботі і рішення в цій частині допущене до негайного виконання. Також зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 року по 17.06.2021 року.

Період вимушеного прогулу позивача - з 24.10.2014 року по 17.06.2021 року, що сторонами також визнається.

Основними питаннями, які слід вирішити під час апеляційного розгляду, оскільки на них побудовані доводи апеляційних скарг, є розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача та підставність застосування судом першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу коригування середньоденного заробітку на підставі пункту 10 Порядку №100, який втратив чинність на момент ухвалення рішення про поновлення на роботі позивача.

Так, приписами ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 у справі №813/7982/14 про поновлення позивача на посаді є підставою для застосування частини другої статті 235 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці», середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Згідно з пунктом 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Апеляційний суд зауважує, що визначений судом першої інстанції розмір середньоденного заробітку позивача за останні два календарні місяці роботи перед звільненням у 551,77 грн., визнається обома сторонами, а отже, не потребує доведення і перевірки.

Тривалість періоду вимушеного прогулу та кількість днів у цьому періоді, встановлені судом першої інстанції, також визнаються обома сторонами.

Так, і позивач, і відповідачі погоджуються, що позивачу підлягає до відшкодування певна сума як середній заробіток за період вимушеного прогулу з 24.10.2014 року по 17.06.2021 року, яка має бути розрахована відповідно до середньоденного заробітку у розмірі 551,77 грн.

За такого правового регулювання та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 року по 17.06.2021 року, виходячи з середньоденного заробітку у розмірі 551,77 грн.

Щодо підставності здійснення судом першої інстанції коригування середнього заробітку позивача у періоді вимушеного прогулу на коефіцієнт підвищення посадових окладів прокурорів на підставі пункту 10 Порядку №100, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 100 ( у редакції Порядку №100 до 12.12.20 ) у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Разом з цим, 12 грудня 2020 року набрали чинності зміни, внесені до Порядку № 100 постановою КМУ № 1213 від 09.12.2020. Вказаною постановою Уряду пункт 10 розділу ІV Порядку №100 виключено з Порядку №100.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини третьої ст.3 КАС України провадження у адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Про принцип дії закону в часі неодноразово наголошував Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 09.02.1999 № І-рп/99, від 35.04.2001 № З-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, зазначаючи, що дію нормативно-правового акта в часі необхідно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У контексті застосування принципу дії закону у часі це означає, що визначене у нормативно-правовому акті право, якщо особою не було здійснено конкретних дій щодо його реалізації під час чинності такого нормативно-правового акта, не може бути збережене у майбутньому після того, як відповідний акт втратив свою чинність, а новим нормативно-правовим актом таке право не передбачено або встановлено у іншому обсязі.

Колегія суддів наголошує, що за змістом частини другої статті 235 КЗпП рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік) орган, який вирішує трудовий спір ( в даному випадку, суд ), ухвалює саме при винесенні рішення про поновлення незаконно звільненого працівника на роботі.

Відтак, правові підстави для розрахунку компенсації за час вимушеного прогулу незаконно звільненому працівнику виникають в день винесення судом рішення про поновлення його на роботі і при визначенні розміру такої виплати слід керуватися нормами права, які діють на час ухвалення рішення про поновлення на роботі.

Враховуючи наведене, при застосуванні Порядку №100 для визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суду слід враховувати ту його редакцію, яка була чинною на час постановлення рішення про поновлення незаконно звільненого працівника на роботі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 826/17798/14.

Як встановлено, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 у справі № 813/7982/14 визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 1498к про звільнення ОСОБА_1 з посади та поновлено його на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, прокуратури Львівської області з 24.10.2014.

Відтак, при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 17.06.2021 суд при визначенні розміру виплати за вимушений прогул має виходити з редакції Порядку № 100, яка діяла на дату ухвалення рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 , тобто редакцію Порядку № 100 станом на 17.06.2021.

Станом на 17.06.21 Порядок №100 не містив положень, які б передбачали при визначенні розміру середнього заробітку застосування коригування заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації.

Як зазначалось, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1213 з Порядку № 100 виключено пункт 10. Зазначена постанова Уряду набрала чинності 12 грудня 2020 року, тож на дату постановлення рішення суду першої інстанції про поновлення на роботі в даній справі не було нормативних підстав для коригування заробітку позивача при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

До таких правових висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 04.11.2021 у справі № 640/537/20 та у постанові від 21.09.2022 у справі № 826/17802/14.

З врахуванням наведеного, у суду першої інстанції не було правових підстав для застосування при визначенні розміру середнього заробітку Порядку №100 в редакції до 12.12.20.

Виходячи з системного аналізу правових норм та обставин даної справи колегія суддів приходить до висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів прокурорів.

Відповідно до виданої позивачу довідки Львівської обласної прокуратури від 31.01.2022 року №21-77вих22, середньомісячна заробітна плата позивача становить 11587,17 грн., середньоденна - 551,77 грн.

Загальна кількість робочих днів у період з 24.10.2014 по 17.06.2021 відповідно до листів Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13, «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13, «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» від 18.09.2015 № 560/13/133-15, «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» від 05.08.2016 №11535/0/14-16/13, «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік» від 19.10.2017 № 224/0/103-17/214, «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік» від 08.08.2018 № 78/0/206-18, «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» від 29.07.2019 № 1133/0/206-19, листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства /країни «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» від 12.08.2020 № 3501-06/219, враховуючи розпорядження Кабінету Міністрів України «Про перенесення робочих днів у 2014 році» від 21.11.2013 № 920-р, «Про перенесення робочих днів у 2015 році» від 12.11.2014 № 1084-р, «Про перенесення робочих днів у 2016 році» від 11.11.2015 № 1155-р, «Про перенесення робочих днів у 2017 році» від 16.11.2016 № 850-р, «Про перенесення робочих днів у 2018 році» від 11.01.2018 № 1-р, «Про перенесення робочих днів у 2019 році» від 10.01.2019 № 7-р, «Про перенесення робочих днів у 2020 році» від 23.10.2019 № 995-р, «Про перенесення робочих днів у 2021 році» від 30.09.2020 № 1191-р та Закону України «Про внесення змін до статті 73 Кодексу законів про працю України» від 05.03.2015 № 238-УІП, становить 1663 робочих дні.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року по 17 червня 2021 року, становить 917 593,51 грн (551,77 грн * 1663 робочих дні), який підлягає до стягнення з Львівської обласної прокуратури.

Колегія суддів наголошує, що за правилами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду справи неправильно застосовані норми матеріального права в частині розрахунку середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів прокурорів, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про часткове задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Львівської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року у справі № 813/7982/14 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, пр. Шевченка, 17/19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року по 17 червня 2021 року в розмірі 917 593 (дев`ятсот сімнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто три) гривні 51 копійка.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 27 грудня 2023 року