Справа № 640/20271/21
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-63133-54 від 07.06.2021 у сумі 26786,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що Позивачем своєчасно та у повному обсязі сплачується єдиний внесок, а тому він може лише здогадуватись, що у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 07.06.2021 № Ф - 63133-54 знову йдеться про період з 2 -го кварталу 2014 року по 4 -й квартал 2018 року включно та що співробітники органу податків та зборів нараховують Позивачу пеню та штрафи на ту суму заборгованості по сплаті єдиного внеску, яка була скасована судом та з приводу нарахування якої вже розглядалися два адміністративних позови. Тобто, Відповідачем направляється вимога про сплату боргу третій раз, не дивлячись на те, що отримана вимога дублює попередні, які оскаржені та вже скасовані в межах інших адміністративних справ.

Позивач також наголосив, що згідно чинного законодавства, що регулює відносини у сфері оподаткування, Позивач як фізична особа-підприємець, який перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території, де проводиться антитерористична операція, звільняється від сплати єдиного внеску (недоїмки), а також від сплати штрафних та фінансових санкцій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-63133-54 від 07.06.2021 на суму 26 786,33 грн.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Головне управління ДПС у Київській області повторно подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Київській області посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з наявністю в ІКПП Позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати ЄСВ та відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», сформовано вимогу про сплату боргу № Ф-63133-54 від 07.06.2021 на суму 26 786,33 грн.

Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є громадянином України, зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Попаснянським РВ УМВС України в Луганській області 28.07.2001 року.

ОСОБА_1 був зареєстрованим як фізична особа-підприємець 19.07.2013 року в Стахановській ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів України в Луганській області. Припинив свою підприємницьку діяльність 17.04.2019 року (№ запису: 4025847), що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку, Позивач з 01.08.2013 року по 12.02.2019 року, як платник податків, перебував на обліку у Стахановській ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів України в Луганській області.

З 12 лютого 2019 року Позивач є фізичною особою, що здійснює незалежну професійну діяльність - адвокатом, і перебуває на обліку у Києво-Святошинській державній податковій інспекції головного управління ДПС у Київській області.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в населеному пункті за місцем його проживання Позивач був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати до с. Білогородка, Києво-Святошинського району Київської області, де став на облік як внутрішньо переміщена особа (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3244- від 04.02.2019 року).

12 лютого 2019 року податковим органом проведена повторна реєстрація Позивача, як фізичної особи-підприємця та взято на облік як платника податків у Києво-Святошинській державній податковій інспекції головного управління ДФС у Київській області.

07 червня 2021 року Головне управління ДПС у Київській області визначило Позивачу зобов`язання зі сплати єдиного внеску у сумі 26 786,33 грн та надіслало йому вимогу від № Ф-63133-54 про сплату недоїмки у вказаній сумі.

Не погоджуючись із вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки), Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що грошові зобов`язання, визначені оскаржуваною вимогою № Ф-63133-54 від 07.06.2021 на суму 26 786,33 грн включають в себе зобов`язання, які обраховуються ще з 2014 року (про що зазначено Відповідачем у відзиві на позовну заяву та прослідковується з копії ІКПП Позивача) та визнані судом не обґрунтованими, а попередня вимога від 28.03.2019 № Ф-63133-54, яка включала такі зобов`язання, була скасована рішенням суду, яке набрало законної сили.

Отже, враховуючи наведені вище обставини виникнення боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеного оскаржуваною вимогою від № Ф-63133-54 від 07.06.2021, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовна вимога про визнання протиправною та скасування оскаржуваної вимоги Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон України № 2464-VI), відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 якого недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону України № 2464-VI).

1 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон України № 1774-VIII), яким внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону України № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 1 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до частин 2 - 4, 8 статті 9 Закону України № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною 5 статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Отже, за загальними правилами податковий орган, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (частина 4 статті 25 Закону № 2464-VI).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивачем отримано оскаржувану вимогу № Ф-63133-54 від 07.06.2021 на суму 26 786,33 грн.

Позивач наголошує, що 10.05.2019 він також отримав вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 28.03.2019 з аналогічним номером - № Ф-63133-54, відповідно до якої, станом на 31 січня 2019 року йому нарахована заборгованість (недоїмка) зі сплати єдиного внеску у сумі 30 749,44 грн, та відповідно до якої позивач повинен сплатити вказану суму до Києво-Святошинської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області.

Позивачем було оскаржено вимогу від 28.03.2019 № Ф-63133-54 до Київського окружного адміністративного суду.

Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційногоадміністративного суду від 09 червня 2020 року, у справі № 320/2449/19 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-63133-54 від 28 березня 2019 року.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-63133-54 від 28 березня 2019 року.

Ухвалюючи вищезазначені судові рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, надав оцінку обставинам звільнення Позивача від виконання обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, розпочатої відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014, а саме, починаючи з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

При цьому, у справі № 320/2449/19 було встановлено, що грошове зобов`язання Позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначене вимогою від 28.03.2019 № Ф-63133-54, складалося з таких сум:

- ІІ квартал 2014 року - 845,30 грн;

- ІІІ квартал 2014 року - 1 267,95 грн;

- ІV квартал 2014 року - 1 267,95 грн;

- І квартал 2015 року - 1 267,95 грн;

- ІІ квартал 2015 року - 1 267,95 грн;

- ІІІ квартал 2015 року - 1 323,47 грн;

- ІV квартал 2015 року - 1 434,51 грн;

- І квартал 2016 року - 909,48 грн;

- ІІ квартал 2016 року - 941,16 грн;

- ІІІ квартал 2016 року - 957 грн;

- ІV квартал 2016 року - 990 грн;

- І квартал 2017 року - 2 112 грн;

- ІІ квартал 2017 року - 2 112 грн;

- ІІІ квартал 2017 року - 2 112 грн;

- ІV квартал 2017 року - 2 112 грн;

- І квартал 2018 року - 2 457,18 грн;

- ІІ квартал 2018 року - 2 457,18 грн;

- ІІІ квартал 2018 року - 2 457,18 грн;

- ІV квартал 2018 року - 2 457,18 грн.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву у даній адміністративній справі зазначено, що грошові зобов`язання Позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 26786,33 грн складаються з таких сум:

- за II квартал 2014 року - 845,30 грн, сплачено 0 грн, загальна сума боргу 845,30 грн;

- за III квартал 2014 року - 1 267,95 грн, сплачено 0 грн, загальна сума боргу склала 2 113,25 грн;

- за IV квартал 2014 року - 1 267, 95 грн, сплачено 0 грн, загальна сума боргу склала 3 381,20 грн;

- за 1 квартал 2015 року - 1 267,95 грн, сплачено 0 грн, загальна сума боргу склала 4 649,15 грн;

- за II квартал 2015 року - 1 267,95 грн, сплачено 0 грн, загальна сума боргу склала 5 917,10 грн;

- за III квартал 2015 року - 1 323,47 грн, сплачено 0 грн, загальна сума боргу склала 7 240,57 грн;

- за IV квартал 2015 року - 1 434,51 грн, сплачено 0 грн, загальна сума боргу склала 7 675,08 грн;

- за І квартал 2016 року - 909,48 грн, сплачено 0 грн, загальна сума боргу склала 9 584,56 грн;

- за II квартал 2016 року - 941,16 грн, сплачено 0 грн, загальна сума боргу склала 10 525,72 грн;

- за III квартал 2016 року - 957,00 грн, сплачено 0 грн, загальна сума боргу склала 11 482,72 грн;

- за IV квартал 2016 року - 990,00 грн, сплачено 0 грн, загальна сума боргу склала 12 472,72 грн;

- за 2017 рік - 704 грн х 12 = 8 448 грн, сплата відсутня, сума боргу склала 20 920,72 грн;

- за 1 квартал 2018 року (граничний термін сплати 10.04 2018) - 819,06 грн х 3 = 2 457,18 грн, сплата відсутня, сума боргу склала 23 377,90 грн;

- за 11 квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.07.2018) - 819,06 грн х 3 = 2 457,18 грн, сплата відсутня, сума боргу склала 25 835,08 грн;

- за III квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.10.2018) - 819,06 грн х 3 = 2 457,18 грн, сплата відсутня, сума боргу склала 28 292,26 грн;

- за IV квартал 2018 року (граничний термін сплати 21.01.2019) - 819,06 грн х 3 = 2 457,18 грн, сплачено 1 838,00 грн, сума боргу склала 28 911,44 грн;

- за І квартал 2019 року (граничним термін сплати 19.04.2019) - 1 836,12 грн, сплата відсутня, сума боргу склала 30 747,56 грн;

- за II квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.07.2019) - 918,06 грн х 3 = 2 754,18 грн, сплачено 5 509,18 грн, сума боргу склала 27 992,56 грн;

- за III квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.10.2019) - 918,06 гри х 3 = 2 754,18 грн, сплачено 2 754,18 грн, сума боргу склала 27 992,56 грн;

- за IV квартал 2019 року (граничний термін сплати 21.01.2020) - 918,06 грн х 3 = 2 754,18 грн, сплачено 3 117,18 грн, сума боргу склала 27 629,56 грн;

- за 1 квартал 2020 року (граничний термін сплати 21.04.2020) - 2 078,12 грн, сплачено 5 717,03 грн, сума боргу склала 23 990,65 грн;

- за II квартал 2020 року (граничний термін сплати 20.07.2020) - 1 039,06 грн, сплачено 3 178,20 грн, сума боргу склала 24 451,36 грн;

- за III квартал 2020 року (граничний термін сплати 19.10.2020) - 3 178,12 грн, сплачено 3 300,00 грн, сума боргу склала 24 329,48 грн;

- за IV квартал 2020 року (граничний термін сплати 10.01.2021) - 3 300,00 грн, сплачено 19 935,00 грн, сума боргу склала 7 694,48 грн.

- за I квартал 2021 року - 19091,85 грн, сплачено 0 грн, загальна сума боргу склала 26 786,33 грн;

Таким чином, наведеним вище підтверджено, що нарахування боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування починається з 2014 року, включаючи періоди, правомірність нарахування ЄСВ за які, були предметом розгляду адміністративної справи № 320/2449/19, за результатами розгляду якої, було скасовано податкову вимогу від 28.03.2019 № Ф-63133-54.

Враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки Відповідач не довів правомірність дій, пов`язаних з прийняттям оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДПС у Київській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк