Справа № 160/28751/23
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
03 листопада 2023 року ОСОБА_1 в особі представника Котляр Тетяни Вікторівни, через систему "Електронний Суд" звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, суб`єкта владних повноважень, Військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , щодо не оголошення наказу про моє, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), звільнення з військової служби як військовослужбовця, що проходить військову службу за загальною мобілізацією під час воєнного стану, на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
- зобов`язати відповідача, суб`єкта владних повноважень, Військову частину НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , оголосити наказ про моє, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач протиправно не оголосив наказ про його звільнення з військової служби як військовослужбовця на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років.
Відповідачу було направлено копію ухвали суду від 08.11.2023 про відкриття провадження у справі на його офіційну електронну адресу, що підтверджується довідкою відповідального працівника суду від 13.11.2023; правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний на військову службу під час загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 та від 11.10.2016 р. та є зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 .
З матеріалів справи вбачається, що позивач є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а матір`ю є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_5 , виданим 22.02.2017 Інгулецьким районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та паспортом позивача серії НОМЕР_6 , виданим 18.10.2014 Бериславським РС УДМС України в Херсонській області.
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.2023 у справі №213/3081/23 затверджено Мирову угоду, укладену 07 серпня 2023 року між позивачем ОСОБА_1 , відповідачем ОСОБА_3 , представником позивача адвокатом Котляр Тетяною Вікторівною та представником відповідача адвокатом Ярошевською Світланою Василівною, відповідно до умов якої: сторони визначили, що з моменту набуття законної сили ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровьскої області про визнання даної Мирової угоди, - визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , за адресою постійного місця проживання батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , у зв`язку з самостійним вихованням дитини батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , без участі матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 . Батько зобов`язується: самостійно (одноособово) піклуватися про місце проживання, матеріальне забезпечення потреб та життєдіяльності дитини.
12.09.2023 позивачем подано рапорт командирові військової частини НОМЕР_8 про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: «у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років».
До рапорту додано: підтвердження про небажання проходити службу у військовому резерві у відповідності до п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України; копія свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_5 ; копія паспорту позивача; копія військового квитка позивача; копія ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.2023 у справі №213/3081/23.
24.10.2023 позивачем подано повторно рапорт командирові 7 запасної роти військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: «у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років».
До рапорту додано: копія свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_5 ; копія паспорту позивача; копія ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.2023.
31.10.2023 позивач отримав від офіцера юридичної служби військової частини НОМЕР_1 капітана юстиції ОСОБА_4 свій рапорт від 24.10.2023 з письмовою відмовою його задовольнити в якій зазначено, що ОСОБА_3 є матір`ю неповнолітньої дитини і позивачем не надано документів, які підтверджують самостійне виховання дитини до 18 років. Рішення суду по справі №213/3081/23 не ухвалено судом.
Не погодившись з вищезазначеною відмовою позивач був вимушений звернутись за захистом порушених прав до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
При вирішені спору суд виходить із того, що Закон України "Про військову службу і військовий обов`язок" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 ст. 2 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Як зазначалось вище, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний на військову службу під час загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 та від 11.10.2016 р. та є зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 .
В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та 12.09.2023 подав рапорт командирові військової частини НОМЕР_8 про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: «у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років».
До рапорту було додано: підтвердження про небажання проходити службу у військовому резерві у відповідності до п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України; копія свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_5 ; копія паспорту позивача; копія військового квитка позивача; копія ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.2023 у справі №213/3081/23.
Не отримавши відповіді, 24.10.2023 позивачем подано повторно рапорт командирові 7 запасної роти військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: «у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років».
До рапорту додано: копія свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_5 ; копія паспорту позивача; копія ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.2023.
31.10.2023 позивач отримав від офіцера юридичної служби військової частини НОМЕР_1 капітана юстиції ОСОБА_4 свій рапорт від 24.10.2023 з письмовою відмовою його задовольнити в якій зазначено, що ОСОБА_3 є матір`ю неповнолітньої дитини і позивачем не надано документів, які підтверджують самостійне виховання дитини до 18 років. Рішення суду по справі №213/3081/23 не ухвалено судом.
Відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.
Судом встановлено, що Позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..
Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_5 , виданим 22.02.2017 Інгулецьким районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.2023 у справі №213/3081/23 затверджено Мирову угоду, укладену 07 серпня 2023 року між позивачем ОСОБА_1 , відповідачем ОСОБА_3 , представником позивача адвокатом Котляр Тетяною Вікторівною та представником відповідача адвокатом Ярошевською Світланою Василівною, відповідно до умов якої: сторони визначили, що з моменту набуття законної сили ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровьскої області про визнання даної Мирової угоди, - визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , за адресою постійного місця проживання батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , у зв`язку з самостійним вихованням дитини батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , без участі матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 . Батько зобов`язується: самостійно (одноособово) піклуватися про місце проживання, матеріальне забезпечення потреб та життєдіяльності дитини.
Відповідно до копії паспорту, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно копії Витягу з реєстру Криворізької територіальної громади від 27.06.2023, ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_7 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 - 27.06.2023.
З урахуванням ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.2023 у справі №213/3081/23, ОСОБА_3 не проживає разом з позивачем та сином, жодної допомоги не надає, участі в матеріальному утриманні та вихованні дитини не приймає.
Таким чином, вбачається, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на повному утриманні ОСОБА_1 .
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років.
Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зазначає, що компетенція Збройних Сил України полягає у тому, що згідно покладених завдань і функцій Збройні Сили України є спеціалізованим суб`єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо видання наказів.
Отже задоволення позову в цій частині буде свідчити про втручання у дискреційні повноваження Військової частини НОМЕР_1 , що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.
А тому належним захистом порушених прав позивача буде зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 24.10.2023 року стосовно звільнення його з військової служби згідно з п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази на підтвердження правомірності дій та докази, долучені в обґрунтування позову, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову відповідно до вищенаведених мотивів.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає визнати протиправними рішення Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), викладене в листі від 31.10.2023 про відмову у звільненні з військової служби ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; ПН НОМЕР_3 ) згідно з п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років.
Скасувати рішенні Військової частини НОМЕР_1 про відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 31.10.2023 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 24.10.2023 року, стосовно звільнення його з військової служби згідно з п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією від 01.11.2023 № ID: 2564-5821-4559-1427.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 536,80 грн. підлягає стягненню з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Визнати протиправними рішення Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), викладене в листі від 31.10.2023 про відмову у звільненні з військової служби ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; ПН НОМЕР_3 ) згідно з п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років.
Скасувати рішенні Військової частини НОМЕР_1 про відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 31.10.2023 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 24.10.2023 року, стосовно звільнення його з військової служби згідно з п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; ПН НОМЕР_3 ) витрати на оплату судового збору у розмірі 536,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22 грудня 2023 року.

Суддя Е.О. Юрков