Справа № 157/1795/23
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/1795/23
Провадження №2-а/157/66/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Кисляка Я.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Колєсніка Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській області, третя особа інспектор сектору реагування патрульної поліції № 1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Остапчук Володимир Сергійович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позов шляхом подання позовної заяви в електронній формі, що підписана електронним цифровим підписом його представником адвокатом Колєсніком Б.В., повноваження якого підтверджуються ордером № 1049575 від 1 грудня 2022 року та договором про надання правової допомоги № 239 від 1 грудня 2022 року, до Головного управління Національної поліції України у Волинській області (далі ГУНП у Волинській області), третя особа інспектор СРПП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області Остапчук В.С., у якому просить скасувати постанову інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Остапчука Володимира Сергійовича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 811887 від 16 вересня 2023 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а також стягнути понесені позивачем судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області. В обґрунтування вимог зазначає, що інспектором СРПП відділення поліції № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області Остапчуком В.С. 16 вересня 2023 року щодо ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 811887 від 16 вересня 2023 року. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач нібито керував о 19 год. (хвилини не вказано, графа порожня) 16 вересня 2023 року у с. Брониця по вул. Травневій трактором без посвідчення водія відповідної категорії та не мав при собі реєстраційні документи, чим порушив пункти 2.1 «а», 2.1 «б» Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КпАП України. Разом із тим, оскаржувана постанова не містить жодного посилання на докази вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КпАП України. Оскільки ж обставини, викладені в оскаржуваній постанові, позивачем не визнавались та не визнаються і досі й безумовно заперечуються, оскільки останній цього правопорушення не вчиняв, посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційні документи мав, вважає, що у поліцейського взагалі відсутні будь-які докази протилежного з огляду на зазначення у графі «7. До постанови додаються» оскаржуваної постанови лише слова «відеофіксація». Разом з тим, у оскаржуваній постанові позивач власноручно написав, що не згідний, так як при ньому було посвідчення тракториста. Так, позивач, керуючи трактором, помітив, що йому на зустріч за 200 м рухався службовий автомобіль працівників поліції з увімкненими синіми проблисковими маячками. ОСОБА_1 , не перешкоджаючи руху поліцейського автомобіля, заїхав на власну приватну територію (подвір`я житлового будинку), де зупинився і розпочав вивантаження з причепу. Після цього працівники поліції під`їхали до ОСОБА_1 на його приватну територію та почали вимагати пред`явлення документів на право керування трактором. Утім, ОСОБА_1 відмовив поліцейським, оскільки працівники поліції не зупиняли транспортний засіб під його керуванням, а отже підстав для цього згідно зі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» не було. Більше того, поліцейські протиправно, всупереч положенням ст. 30 Конституції України та ст. 38 Закону України «Про Національну поліцію», без згоди та дозволу власника, а також складення протоколу, проникли до домоволодіння позивача. Поліцейським було порушено положення ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», в силу того, що зупинка транспортного засобу фактично не мала місця, а відтак і вимога пред`явити документи з подальшим складенням адміністративних матеріалів не ґрунтувалась на законі. Важливим є і те, що працівники поліції проникли на приватну територію без дозволу власника - ОСОБА_2 (дружини позивача). Тобто, поліцейські перебували на приватній території та не мали права на неї проникати, чим порушили положення ст. 30 Конституції України та ст.ст. 35, 38 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки підстав для такого проникнення не було, а саме невідкладних випадків, пов`язаних з врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. Крім того поліцейськими було порушено вимоги ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та вимоги Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026, оскільки останнім не було здійснено безперервну відеофіксацію обставин складення адміністративних матеріалів. Отже, поліцейський не належним чином виконав свій обов`язок щодо збирання доказів, закріплений ч. 2 ст. 251 КпАП України, а це, в свою чергу, свідчить про недоведеність обставин, викладених у постанові і, відповідно, недоведеність складу й події правопорушення. Окрім того, поліцейський порушив право позивача на ознайомлення з матеріалами справи, яке останній заявляв, наполягаючи на дослідженні відеозапису, котрим зафіксовано нібито вчинення правопорушення, проте в його задоволені було незаконно відмовлено, що свідчить про об`єктивну відсутність жодних доказів по справі та, відповідно, безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності. Оскільки ж зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не було, тому всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно позивача не можуть бути належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. Утім, згідно із долученою до позовної заяви копією посвідчення тракториста-машиніста НОМЕР_1 , ОСОБА_1 має право на керування трактором, а відтак поліцейський здійснив невірну кваліфікацію події, притягнувши позивача до відповідальності як особу, котра взагалі не має права керування трактором. Відтак, враховуючи не зазначення в оскаржуваній постанові відповідачем про наявність доказів та інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, недотримання конституційних прав ОСОБА_1 при складенні відносно останнього адміністративних матеріалів, зважаючи на неправдивість відомостей, що містяться в оскаржуваній постанові, а також на недостовірність в якості доказів показань працівників поліції, які є зацікавленими у результаті розгляду цієї справи особами, безумовною є недоведеність події та складу адміністративного правопорушення, за яке позивача було притягнуто до відповідальності та накладено істотне адміністративне стягнення. Оскаржувана постанова є незаконною, протиправною, такою, що винесена із грубим і очевидним порушенням законодавства України та об`єктивною відсутністю будь-яких доказів події правопорушення, внаслідок чого має бути скасована, а провадження у справі закрито.

Ухвалою судді від 28 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження.

У відзиві на позов представник ГУНП у Волинській області просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи тим, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало виявлення поліцейським 16 вересня 2023 року під час відпрацювання на території Камінь-Каширського РВП патрульним екіпажем в складі поліцейського СРПП ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП у Волинській області Дембіцького Д.М. та інспектора СРПП ОСОБА_3 було виявлено на території с. Брониця, по вул. Болотній факт порушення Правил дорожнього руху, а саме: о 19 год. 00 хв. водій, керуючи трактором синього кольору марки «МТЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , перевозив пісок у причепі для трактора, в якому були непрацюючі задні стопи, що є порушенням п. 31.4.3 Правил дорожнього руху та, крім того, мало місце перевищення кількості перевезення пасажирі у транспортному засобі, так як трактор не обладнаний місцями для додаткових пасажирів, що заважає водієві керувати транспортним засобом через обмеження оглядовості, відповідно до правил перевезення, зазначених у п. 21.1 Правил дорожнього руху. Водію було подано сигнал про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Водій, яким виявився ОСОБА_1 , не виконав законну вимогу поліцейського та рухався не реагуючи, чим порушив ст. 122-2 КпАП України, а також не пред`явив для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 Правил дорожнього руху, пред`явлення документів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. ОСОБА_1 проїхав певну відстань, ігноруючи працівників поліції, які переслідували його з синіми проблисковими маячками та спеціальною звуковою сигналізацією, і зупинився на одній не загородженій парканом ділянці з вільним доступом для в`їзду, спокійно розвантажував пісок та не реагував на працівників поліції, які під`їхали на службовому автомобілі. Поліцейський підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину зупинки та підставу перевірки документів, що підтверджується відеофіксацією, здійсненою за допомогою нагрудної боді камери, і попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 Правил дорожнього руху, на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 «а» Правил дорожнього руху. Однак ОСОБА_1 не зміг надати документи на право керування зазначеним транспортом. Крім того, виявилось, що останній перевозить піщану суміш без належних для цього документів. На місце події для подальшого розслідування була викликана слідчо-оперативна група Камінь-Каширського РВП. Поліцейським було встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 та КпАП України, позивачем і прийнято рішення про розгляд адміністративної справи щодо останнього. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно позивача, поліцейський виніс постанову серії БАД № 811887 від 16.09.2023 за ч. 2 ст. 126 КпАП України та наклав стягнення у виді штрафу у розмірі 6800 грн. Відтак, адміністративне стягнення застосовано інспектором у відповідності до вимог закону, у межах санкції статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано. При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КпАП України, підтверджується наявними у матеріалах доказами. Зазначені речові докази відповідають критеріям належності та допустимості, оскільки одержані з дотриманням закону та містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Підстав для умисного спотворення обставин події у поліцейського, котрий не мав жодних відносин з позивачем, а виконував обов`язки щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, не було. Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу, який би повністю спростовував факт вчинення правопорушення.

У відповіді на відзив представник позивача Колєснік Б.В. зазначає, що позивач не повинен збирати певні докази неправомірності дій поліцейського, тобто надати докази, якими він обґрунтовує позовні вимоги, як про це зазначає відповідач, оскільки такі твердження суперечать вимогам ст. 251 КпАП України, відповідно до якої обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, і вимогам ст. 77 КАС України, за приписами якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Саме відповідач як суб`єкт владних повноважень був зобов`язаний збирати докази вчинення позивачем інкримінованого останньому адміністративного правопорушення, оскільки був забезпечений державою всіма необхідними для цього засобами (зокрема відео- та аудіозаписувальними). У відзиві на позовну заяву взагалі нічого не вказано про те, що ОСОБА_1 нібито керував трактором без посвідчення водія відповідної категорії та не мав при собі реєстраційні документи, як про те вказано у оскаржуваній постанові. З долученого до відзиву рапорту Остапчука Володимира вбачається, що позивач нібито повідомив, що посвідчення водія-тракториста йому не видавалось. Однак такі зазначені поліцейським у рапорті обставини не зафіксовано на відеозаписах, долучених до відзиву. Крім того, зазначене не відповідає дійсності, оскільки посвідчення водія-тракториста позивач має, і про це останній повідомляв поліцейському. Разом з тим, варто зазначити, що трактор під керуванням позивача поліцейські не зупиняли взагалі, а отже підстав для пред`явлення документів на право керування трактором згідно зі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» не було. Водночас, поліцейські протиправно, всупереч положенням ст. 30 Конституції України та ст. 38 Закону України «Про Національну поліцію», без згоди та дозволу власника, а також складення протоколу, проникли до домоволодіння позивача. ОСОБА_1 категорично заперечує будь-які висунуті поліцейським звинувачення у скоєнні адміністративного правопорушення. При цьому, як вбачається з постанови, наявної у матеріалах справи, поліцейський не зазначив жодного доказу вчинення адміністративного правопорушення позивачем, як і не навів в оскаржуваній постанові відомостей про технічний засіб відеофіксації, яка б дозволяла його ідентифікувати (відсутні марка, модель), хоча така фіксація мала місце, утім вона не дозволяє ідентифікувати відповідний пристрій при тому, що сторона позивача ставить під обґрунтований сумнів долучені відповідачем відеозаписи. Таким чином, оскаржувана постанова ґрунтується виключно на твердженнях працівника поліції (відповідача), викладених в самій постанові. Відповідачем не було спростовано викладені у позовній заяві обставини, а також не надано до суду належних і допустимих доказів правопорушення та дотримання поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, так як приєднані до відзиву відеофайли не можуть враховуватись у цій справі з огляду на не зазначення про джерело їх походження у оскаржуваній постанові із посиланням на прилад технічної фіксації, за допомогою якого такі записи отримано. Таким чином, факт не засвідчення електронним цифровим підписом відеозаписів, що долучені на диску для лазерних систем зчитування, є істотним процесуальним порушенням, котре свідчить про недопустимість отриманих від відповідача джерел доказування і має наслідком визнання їх недопустимими. До того ж, у відзиві представником відповідача не було дотримано вимог ч. 2 ст. 162 КАС України, оскільки не зазначено інформації про ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача та у відзиві не вказано відомості про третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Долучена представником відповідача копія довіреності, не містить печатки, котрою така довіреність має бути скріплена, а відтак стороною позивача ставиться під сумнів повноважність особи, котра подала відзив на позовну заяву. З огляду на все вище перелічене, вважає, що позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 , є підставними та такими, які підлягають до задоволення, а оскаржувана постанова поліцейського - скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з викладених у позовній заяві підстав і, крім того, пояснив, що працівники поліції не зупиняли його під час керування трактором, ніяких встановлених законом сигналів про зупинку йому подано не було, службовий автомобіль поліції він побачив на відстані 100 -200 метрів від себе, і цей автомобіль рухався йому на зустріч, а він у цей момент вже повертав у свою вулицю. В його володінні є дві земельні ділянки, працівники поліції безпідставно заїхали на територію належної його дружині земельної ділянки з іншої сторони, та оскільки вони його не зупиняли, він знаходився н своїй території, тому й не було підстав для пред`явлення їм документа на право керування. Він повідомляв поліцейському, що має право на керування трактором, проте не буде надавати документ, оскільки знаходиться на своїй власній території. Із вчиненням інкримінованого йому на місці правопорушення він не був згідний, про що зазначив і оскаржуваній постанові.

Представник позивача адвокат Колєснік Б.В. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав і пояснив, що поліцейські не зупиняли ОСОБА_1 під час керування останнім трактором, з відеозапису вбачається, що сині проблискові маяки не були увімкнені, звукового сигналу теж не було, останні проникли на територію приватного домоволодіння позивача. Як причини зупинки, згідно з відеозаписом, поліцейські зазначили наявність двох осіб у тракторі, несправність стоп сигналів у тракторі, однак належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин не надано, за такі порушення позивач до відповідальності не притягувався, а тому переслідування останнього і проникнення на приватну територію було протиправним. В оскаржуваній постанові всупереч вимогам ст. 283 КпАП України не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, що є однією з підстав для її скасування. Окрім того, ОСОБА_1 не був згідний з рішенням суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому поліцейським на місці мав складатися протокол про адміністративне правопорушення. Наданий відеозапис не є безперервним.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області та третя особа інспектор СРПП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області Остапчук В.С. у судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої інстанцій

Заслухавши пояснення позивача та його представника, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 16 вересня 2023 року поліцейський СРПП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області Остапчуком В.С. було винесено постанову серії БАД № 811887 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КпАП України.

Як вбачається зі змісту вказаної постанови, ОСОБА_1 16 вересня 2023 року о 19 год у с. Брониця по вул. Торговій керував трактором без посвідчення водія відповідної категорії та не мав при собі реєстраційні документи, чим порушив вимоги п. 2.1 «а», 2.1 «б» Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КпАП України.

Частиною 2 ст. 126 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно із підпунктами «а», «б» п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон).

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КпАП України, тобто фактично за те, що він не мав права керувати трактором.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має посвідчення тракториста-машиніста НОМЕР_1 від 31 травня 1985 року.

Представником відповідача до справи додано диск, на якому містить три файли з відеозаписами, з першого із них вбачається, що поліцейські службовим автомобілем зупинилися перед в`їздом у вулицю, та один із них вийшов із автомобіля та попрямував до транспортного засобу, який рухався із причепом, однак пройти у двір йому перешкодив кінь, а тому поліцейський повернувся до службового автомобіля. Наступний файл відеозапису розпочинається з моменту, коли ОСОБА_1 , перебуваючи на території домогосподарства, вивантажував пісок, після чого до нього підійшли працівники поліції та повідомили, щоб останній надав документи, що посвідчують законність перевезення піску та документи на право керування транспортним засобом, а також реєстраційні документи на транспортний засіб, на зауваження ОСОБА_1 , що поліцейські перебувають на приватній території, останні повідомили, що позивач порушив Правила дорожнього руху, а саме у кабіні трактора під час руху перебувало двоє людей, замість дозволеного, тобто замість однієї, та причеп до трактора не обладнаний задніми габаритними ліхтарями, а тому у зв`язку з переслідуванням особи, підозрюваної у вчиненні правопорушення, вони правомірно увійшли на зазначену територію, яка не містить загородження. На третьому файлі відеозапису зафіксовано, як поліцейський ознайомлює ОСОБА_1 із постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності за відсутність у останнього посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, на що ОСОБА_1 заперечив та неодноразово повідомляв працівникам поліції про те, що у нього наявне відповідне посвідчення водія, однак поліцейські повідомили, що оскільки у нього із собою не має такого посвідчення, тому вони склали постанову про притягнення його адміністративної відповідальності.

Матеріали справи свідчать, що відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення тих Правил дорожнього руху, які були названі йому поліцейським як причини для зупинки транспортного засобу (наявність двох осіб у салоні трактора замість дозволеної кількості одна особа, несправність стоп сигналів на причепі).

Крім того, на зазначеному відеозаписі відсутні відомості про вчинення позивачем саме таких порушень, як і відомості про те, що поліцейські зупиняли транспортний засіб під керування позивача, тобто подавали у визначений п. 8.9 Правил дорожнього руху спосіб вимогу про зупинку транспортного засобу.

Поміж іншого, зазначеним відеозаписом зафіксована також розмова поліцейських, а саме у проміжок часу з 19 год 41 хв по 19 год 43 хв 16 вересня 2023 року, в ході якої між останнім виникла суперечка про те, хто саме керував транспортним засобом, зокрема один з поліцейських переконав іншого, що потрібно складати постанову саме на ОСОБА_1 , а не на іншу присутню на місці події особу, що ставить під сумнів ту обставину, що транспортним засобом керував саме позивач.

Сам по собі факт визнання позивачем тієї обставини, що він керував трактором, за відсутності інших доказів, зокрема зафіксованого відеозаписом факту керування, не може бути достатньою підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КпАП України.

Таким чином, відповідачем не доведено законності вимоги про зупинку транспортного засобу з причини порушення правил дорожнього руху, не доведено факт подання вимоги про зупинку трактора та не вжито заходів на встановлення наявності чи відсутності посвідчення водія відповідної категорії у особи, щодо якої складено постанову, у той час як у позивача є право на керування трактором, а тому відсутні підстави вважати правомірним притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КпАП України та накладення на нього адміністративного стягнення.

За змістом ч. 1 ст. 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, поліцейським розгляд справи було проведено на місці зупинки транспортного засобу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що поліцейським під час розгляду справи не роз`яснено позивачу права, передбачені ст. 268 КпАП України. Такі права були повідомлені водію вже після складення відносно нього постанови про накладення стягнення та не у повній мірі, зокрема ОСОБА_1 не було роз`яснено його право звернутися за юридичною допомогою до адвоката чи іншого фахівця у галузі права та право оскаржити постанову по справі.

Зазначені обставини, на думку суду, свідчать про порушення поліцейським прав позивача, оскільки останній не був про них проінформований під час розгляду справи, і відповідно про порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КпАП України та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. закрити, зокрема у зв`язку з відсутні події і складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частинами 3 та 4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 7 ст. 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ч. 9 ст. 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження судових витрат, які позивач поніс за надання правничої допомоги адвокатом Колєсніком Б.В., останнім надані: договір № 239 про надання правової допомоги від 1 грудня 2022 року, укладений між позивачем та адвокатом Колєсніком Б.В.; акт № 2 про надання правової допомоги від 25 вересня 2023 року, згідно з яким останнім було надано правничу допомогу, що полягала у ознайомленні з матеріалами справи, аналіз нормативно-правової бази, що регулює спірні відносини, судової практики та формування правової позиції по справі 500 грн (одна година), складення, погодження з клієнтом та направлення до суду позовної заяви 2800 грн (чотири години); а також надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 133 від 25 вересня 2023 року, у відповідності до якої ОСОБА_1 сплачено адвокату Колєсніку Б.В. 3300 грн.

Враховуючи обсяг наданої адвокатом Колєсніком Б.В. правничої допомоги, зміст підготовленої ним позовної заяви, обсяг заяви та кількість часу, необхідного для її підготовки, критерії реальності адвокатських витрат та розумності, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги адвокатом Колєсніком Б.В. належить стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позов задоволено повністю, тому на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3300 грн. та витрати, пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 429 грн 44 коп.. а всього 3729 грн 44 коп судових витрат.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 139, 242-246 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській області, третя особа інспектор сектору реагування патрульної поліції № 1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Остапчук Володимир Сергійович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити повністю.

Постанову серії БАД № 811887 від 16 вересня 2023 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області (місцезнаходження: вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, Волинська область, ЄДРПОУ - 40108604) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 3729 (три тисячі сімсот двадцять дев`ять) гривень 44 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складення повного тексту рішення 27 грудня 2023 року.

Головуючий:О. В. Антонюк