Справа № 260/9574/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2023 року м. Ужгород№ 260/9574/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 1) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відмову в звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.п. «г», п. 2, ч. 4, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити ОСОБА_1 зі служби на підставі п.п. «г», п. 2, ч. 4, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за хворою мамою ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що в грудні 2022 року він був мобілізований до Збройних Сил України. Разом з тим, небажаючи в подальшому продовжувати проходження військової служби, позивач 25 вересня 2023 року подав рапорт про звільнення через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним висновком Лікарсько-консультативної комісії медичного закладу. До такого рапорту подав всі необхідні документи. Однак за результатами розгляду такого командуванням військової частини було відмовлено у звільненні позивача з військової служби з мотивів відсутності медичного висновку медико-соціальної експертної комісії, який підтверджує необхідність здійснення постійного стороннього догляду для осіб віком понад 18 років. Вказану відмову вважає протиправною та такою, що супереч нормам чинного законодавства.

21 листопада 2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву №4445 від 20.11.2023, в якому проти задоволення позову заперечив. Так, зокрема, зазначив, що за результатами опрацювання поданих до рапорту документів військовою частиною встановлено відсутність медичного висновку медико-соціальної експертної комісії, який підтверджує необхідність здійснення постійного стороннього догляду для осіб віком понад 18 років. Вважає, що наданий позивачем висновок лікарсько-консультативної комісії не може вважатися в даному випадку належним доказом, оскільки така видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною. Окрім того, такий висновок оформлений у довільній формі. В свою чергу виявлення ступеня обмеження життєздатності для повнолітніх осіб здійснюється на підставі висновку медико-соціальної експертної комісії.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що у зв`язку з оголошенням мобілізації 01 грудня 2022 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) був призваний на військову службу на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №269 від 01.12.2022 солдата запасу ОСОБА_1 призначено до Військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця 2 відділення 1 взводу охорони 4 роти охорони 1 батальйону охорони.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №113 від 23.04.2023 солдата ОСОБА_1 звільнено з посади стрільця 2 відділення 1 взводу охорони 4 роти охорони 1 батальйону охорони та призначено сапером розмінування 2 відділення розмінування 1 взводу розмінування 1 роти розмінування батальйону розмінування Військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №182 від 01.07.2023 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду сапера розмінування 1 відділення розмінування 3 взводу розмінування 2 роти розмінування батальйону розмінування Військової частини НОМЕР_1 , де він продовжує проходити службу станом на день звернення до суду.

22 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт, зареєстрований за вх. №8/7110 від 25.09.2023, в якому просив звільнити його з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Поданий рапорт аргументував необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, ОСОБА_2 , яка, відповідно до висновку ЛКК потребує постійного стороннього догляду.

До такого долучив наступні документи: копії свідоцтва про народження; висновку ЛКК (протокол №25 від 04.07.2023); рішення про призначення помічника дієздатній фізичній особі №167 від 15.09.2023; довідки про те, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка може здійснювати догляд за матір`ю, №1761 від 19.09.2023; посвідчення помічника фізичної дієздатної особи №52; довідки про родинні зв`язки №263 від 05.07.2023; акту обстеження матеріально-побутових умов від 14.08.2023; паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_2 ; паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; довідки про склад сім`ї №1758 від 18.09.2023; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №41462133 від 19.09.2023.

За результатами розгляду такого рапорту листом Військової частини НОМЕР_1 №3633 від 04.10.2023 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для звільнення на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з огляду на неподання медичного висновку медико-соціальної експертної комісії, який підтверджує необхідність здійснення постійного стороннього догляду для осіб віком понад 18 років.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232).

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Ч. 3 ст. 1 Закону №2232 передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону №2232).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII.

Положеннями ст. 2 вказаного законодавчого акту визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, які передбачають, серед іншого, з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів та визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до вимог Закону №2232, на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, спірні правовідносини виникли з приводу звільнення з військової служби військовослужбовця, призваного під час мобілізації, у період дії воєнного стану.

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232.

Відповідно до абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час воєнного стану, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Бедей В.В. вважає, що має право на звільнення з військової служби на підставі вищезазначеної законодавчої норми з огляду на те, що його мати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

У зв`язку з не бажанням продовжувати військову службу та з метою реалізації права на звільнення, передбаченого пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232, 25 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт, до якого долучив, серед іншого, копію висновку лікарсько-консультативної комісії №637 від 04.07.2023 (протокол №25 від 04.07.2023), виданого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого остання потребує стороннього догляду, рішення Виконавчого комітету Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області №167 від 15.09.2023 про призначення ОСОБА_1 помічником дієздатній фізичній особі ОСОБА_2 та посвідчення помічника фізичної дієздатної особи №52.

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 рапорту до долучених до нього документів Військова частина НОМЕР_1 дійшла висновку про відсутність підстав для звільнення з огляду на ненадання військовослужбовцем медичного висновку медико-соціальної експертної комісії, який підтверджує необхідність здійснення постійного стороннього догляду для осіб віком понад 18 років.

Оцінюючи таке рішення суб`єкта владних повноважень з точки зору основних засад адміністративного судочинства, суд виходить з наступного.

Нормами ст. 26 Закону №2232 визначено перелік підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби у період дії воєнного стану за сімейними обставинами або інші поважні причини, серед яких виокремлено: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, визначальною ознакою наявності підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби у воєнний час є, серед іншого, необхідність здійснення постійного догляду за хворими батьками, що підтверджується необхідними документами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі Перелік).

Відповідно до такого Переліку, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Тобто Переліком, що прийнятий Кабінетом Міністрів України відповідно до ст. 26 Закону №2232, конкретизовано те, якими саме доказами підтверджується наявність підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби у разі необхідності здійснення постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка). Таким доказом щодо осіб, які досягли повноліття, є медичний висновок медико-соціальної експертної комісії.

Незважаючи на зазначене, ОСОБА_1 такого медичного висновку до поданого Військовій частині НОМЕР_1 рапорту не долучив.

На підтвердження наявності підстав для його звільнення за нормами абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232 позивач надав висновок лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства Тячівської районної ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №637 від 04.07.2023 (протокол №25 від 04.07.2023), зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 за станом здоров`я на теперішній час потребує стороннього догляду. Проте суд вважає, що поняття «постійного догляду» та «стороннього догляду на теперішній час» (як зазначено в наданому позивачем висновку) не є тотожними поняттями.

Більше того, суд звертає увагу на те, що такий висновок лікарсько-консультативної комісії складено у довільній формі, що не передбачена наказом Міністерства охорони здоров`я України 09 березня 2021 року №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я».

З огляду на що такий висновок не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності у ОСОБА_1 підстав для звільнення з військової служби за нормами абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232.

Суд також не бере до уваги в якості доказу на підтвердження наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за нормами абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232 рішення Виконавчого комітету Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області №167 від 15.09.2023 про призначення ОСОБА_1 помічником дієздатній фізичній особі ОСОБА_2 та посвідчення помічника фізичної дієздатної особи №52, а також інші надані позивачем довідки, оскільки такі не передбачені положеннями ст. 26 Закону №2232 та Переліку.

Додатком 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Так, відповідно до п. 5 такого переліку, при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Згідно з абз. 2 п. 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Отже, всі наявні у військовослужбовця документи на підтвердження наявності сімейних обставин, що, на його думку, є підставою для звільнення з військової служби, повинні бути подані військовій частині для здійснення належного розгляду та прийняття обґрунтованого рішення.

Разом з тим, у спірних правовідносинах, ОСОБА_1 визначених законодавством доказів на підтвердження необхідності здійснення постійного стороннього догляду за хворою матір`ю, що є підставою для звільнення з військової служби, Військовій частині НОМЕР_1 з рапортом від 22.09.2023 не надав.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у звільненні з військової служби за відсутності належних доказів на підтвердження передбачених пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232 обставин. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін