Справа № 200/6103/23
Суддя: Духневич О.С.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2023 року Справа№200/6103/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Духневича О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2023 через систему «Електронний суд» до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 , періоду роботи з 31.01.2002 року по 05.06.2023 року як пільговий стаж за Списком № 1;

- зобов`язати відповідача провести ОСОБА_1 , перерахунок пенсії, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 31.01.2002 року по 05.06.2023 року, починаючи з 05.06.2023 року (з дня перерахунку);

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення індивідуального коефіцієнту заробітної плати з 2,93667 до 2,37277 при перерахунку пенсії від 05.06.2023 року;

- зобов`язати відповідача провести ОСОБА_1 , перерахунок пенсії із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати, який було призначено при первісному нарахуванні пенсії у розмірі 2,93667, починаючи з 05.06.2023 року (з дня перерахунку).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з 2002 року отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ. При призначенні вказаної пенсії було встановлено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 2,93667. 05.06.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Позивач зазначає, що під час переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідачем протиправно зараховано стаж з 31.01.2002 року по 05.06.2023 року до страхового стажу, а не до пільгового стажу, оскільки час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Крім того позивач зазначає, що при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідачем протиправно зменшено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати з 2,93667 до 2,37277. Позивач вважає, що застосовуючи коефіцієнт заробітної плати 2,93667 при нарахуванні пенсії, а потім зменшуючи його до 2,37277 йому зменшено і саму суму можливої пенсії, тобто допущено звуження змісту та обсягу його прав.

З огляду на вказані обставині обставини просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2023 року, зазначена вище справа була розподілена та передана судді Духневичу О.С.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.11.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.

У встановлений ухвалою суду від 03.11.2023 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.11.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву. Зобов`язано відповідача подати до суду засвідчену належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копію пенсійної справи відносно ОСОБА_1 .

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Донецьким окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.

22.11.2023 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву та витребуванні документи.

Обгрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що 05.06.2023 ОСОБА_1 , звернувся із заявою про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії. Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача здійснюється відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. 14.06.2023 року за результатами розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в м Києві прийнято рішення про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії.

З огляду на викладене, відповідач зазначив, що ним не здійснювався розгляд заяви позивача від 05.06.2023, отже, не порушило права та законні інтереси ОСОБА_1 у сфері пенсійного забезпечення.

Щодо обставин справи відповідач вказав, що при розгляді заяви ОСОБА_1 від 05.06.2023 про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії, в додавання періодів інвалідності для визначення права на отримання пенсії на пільгових умовах не має потреби в зв`язку з тим, що наявного стажу достатньо для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Відповідач вказав, що страховий стаж позивача склав 25 років 04 місяці 11 днів. Пільговий стаж за Списком № 1 склав 25 років 04 місяці 18 днів, що включив додаткові роки за Списком №1 09 років. Розмір пенсії склав 4528,19 грн. При розрахунку пенсії було взято середній заробіток за три попередні роки (2014-2016) 3764,40 грн.

Крім того, після переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію згідно Закону 1058 на пільгових умовах за Списком № 1 встановлено новий середньомісячний заробіток за 2020-2022 роки 12236,71грн. Індивідуальний коефіцієнт для обчислення заробітку склав 2,37277. Розмір пенсії склав 7355,41 грн.

З огляду на викладене, будь-яке порушення прав позивача на пенсійне забезпечення з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відсутнє.

28.11.2023 на адресу суду надійщла відповідь на відзив, у якому позивач вважає твердження викладені у відзиві необгрутованими.

Мотивуючи відповідь на відзив позивач вказав, що під час переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідачем протиправно зараховано стаж з 31.01.2002 року по 05.06.2023 року до страхового стажу, а не до пільгового стажу, оскільки час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Крім того позивач зазначає, що при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідачем протиправно зменшено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати з 2,93667 до 2,37277.

Враховуючи вищезазначене, відповідачем прийнято оскаржуване рішення у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

У 2002 році позивачу призначено пенсію по інвалідності у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ. При призначенні вказаної пенсії позивачу було встановлено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 2,93667.

05.06.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

14.06.2023 позивача переведено з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону № 1788-ХІІ на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

Позивач зазначає, що під час переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідачем протиправно зараховано стаж з 31.01.2002 року по 05.06.2023 року до страхового стажу, а не до пільгового стажу, оскільки час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Крім того позивач вказав, що при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідачем протиправно зменшено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати з 2,93667 до 2,37277. Позивач вважає, що застосовуючи коефіцієнт заробітної плати 2,93667 при нарахуванні пенсії, а потім зменшуючи його до 2,37277 йому зменшено і саму суму можливої пенсії, тобто допущено звуження змісту та обсягу його прав.

Не погодившись із нарахуванням пенсії за віком, позивач 16.06.2023 та 18.07.2023 звернувся до відповідача із заявами щодо підстав неврахування до пільгового стажу часу перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням та щодо підстав зменшення індивідуальний коефіцієнт заробітної плати з 2,93667 до 2,37277.

Листами відповідача від 17.07.2023 за № 13488-12126/Г-02/8-0500/23 та від 13.08.2023 за № 15579-14209/Г-02/8-0500/23 позивача повідомлено, що відповідно до абз. 2 ч.3 ст. 45 Закону № 1058 при переведенні з одного виду пенсії на інший, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, застосовується середня заробітна плата за три роки що передують року звернення за призначення пенсії за віком. Страховий стаж врахований по 31.07.2007 та складає 25 років 4 місяців 11 днів. Коефіцієнт страхового стажу 0,25333. Заробітна плата обчислена відповідно до вимог статті 40 Закону № 1058 за період з 01.07.1995 по 30.06.2000 та за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 31.07.2007 і складає 29034,90 грн. (12236,71 грн. - показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2020-2022 роки х 2,37277 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати). Розрахунок пенсії з 05.06.2023: 29034,90 грн. х 0,25333 = 7355,41 грн.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, страховий стаж здобутий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.

До набрання чинності Законом № 1058-IV порядок обчислення страхового стажу для призначення пенсій унормовувався Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Згідно вимог ст. 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16.

Судом встановлено, що відповідно до запису трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , позивач у період з 18.01.1993 по 23.07.2007 працював на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно Списку № 1. 23.07.2007 позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності.

Згідно розрахунку стажу для розрахунку пенсії позивачу зараховано наступні періоди трудової діяльності: з 18.01.1993 по 30.01.2002 (9 років 0 місяців 13 днів за Списком №1); з 31.01.2002 по 31.12.2003 (1 рік 11 місяців 1день); з 01.01.2004 по 31.01.2004 (0 років 1 місяць 0 днів); з 01.02.2004 по 31.03.2006 (2 роки 2 місяця 0 днів); з 01.10.2006 по 31.07.2007 (0 років 10 місяців 0 днів).

Як слідує із вищевказаного розрахунку стажу позивача, період з 31.01.2002 року по 31.07.2007 року зарахований як загальний стаж.

Разом з тим, позивач зазначає, що період з 31.01.2002 року по 31.07.2007 року має бути зарахований як пільговий стаж за Списком № 1.

Крім того, на думку позивача Головним управління пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно не зараховано до пільгового стажу період з 31.01.2002 по 05.06.2023, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України "Про охорону праці" час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах у порядку, встановленому законом.

Спірним періодом з огляду на позовні вимоги є період з 31.01.2002 року по 05.06.2023 року.

Щодо неврахування періоду роботи з 31.01.2002 по 05.06.2023, як пільговий стаж за Списком № 1, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Так із записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 встановлено, що позивач у період з 31.01.2002 по 23.07.2007 працював на посаді слюсарем-ремонтником на гарячій ділянці ремонту металургійних печей.

У вказаний період діяв Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 11.03.1994 № 162 та від 16.01.2003 № 36.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно невраховано період роботи позивача з 31.01.2002 по 23.07.2007, як пільговий стаж за Списком № 1.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно повідомлення про професійне захворювання (отруєння), позивачу 23.08.2002 встановлено професійне захворювання, що стало підставою для встановлення ІІІ групи інвалідності, що підтверджується довідками МСЕК серії АВ № 0599563 та серії АВ № 0040107 від 24.02.2016 та у зв`язку з чим йому призначена пенсія по інвалідності.

Фондом соціального захисту від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань видано позивачу посвідчення серія 49 № 3156.

Таким чином, документально підтверджено перебування позивача на інвалідності у зв`язку із професійним захворюванням.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України "Про охорону праці" час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах у порядку, встановленому законом.

Зазначені приписи кореспондуються з положеннями Закону № 1788-XII та Закону № 1058-IV.

Так, згідно з ч. 5 ст. 56 Закону № 1788-XII час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).

Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (пункт 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування періоду перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.04.2019 року у справі № 392/17/17.

Тобто, до стажу роботи при призначенні пенсії за віком зараховується час перебування на пенсії по інвалідності у випадку, якщо ця інвалідність настала внаслідок професійного захворювання чи внаслідок трудового каліцтва. Крім того, такий період зараховується до пільгового стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано позивачу до пільгового стажу період з 31.01.2002 по 05.06.2023.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Із урахуванням зазначеного висновку Суду касаційної інстанції, предмету позову та встановлених у цій справі обставин, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 31.01.2002 року по 23.07.2007 включно до пільгового стажу за Списком № 1 та період перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до пільгового стажу за Списком № 1 з 24.07.2007 по 05.06.2023 та здійснити перерахунок пенсії з дати звернення, а саме з 05.06.2023 року.

Щодо зменшення відповідачем індивідуального коефіцієнту заробітної плати з 2,93667 до 2,37277 під час переведення та перерахунку пенсії позивача, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, у 2002 році позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1788-ХІІ. При призначенні вказаної пенсії позивачу було встановлено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 2,93667.

05.06.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону № 1788-ХІІ на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

14.06.2023 позивача переведено з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону № 1788-ХІІ на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. При цьому було встановлено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 2,37277.

Позивач зазначає, що при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідачем протиправно всупереч вимогам ст. 40 Закону № 1058-ІV зменшено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати з 2,93667 до 2,37277.

Разом з тим, суд вважає такі твердження позивача необгрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У той же час, ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу зазначених вище норм законодавства слідує, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-IV.

У випадку переведення на інший вид пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.06.2023 року у справі № 500/4392/22, від 16.10.2023 у справі № 560/3312/22.

Як вже зазначалося вище, позивачу у 2002 році було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1788-ХІІ, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 останній звернувся 05.06.2023 вперше, а тому, в цьому випадку, мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058.

Зазначені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, висловленої у постанові від 29.11.2016 року у справі № 133/476/15-а, де Суд зазначив, що у випадку призначення особі пенсії відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV.

Така правова позиція підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року у справі № 876/5312/17, а також Верховним Судом у постановах від 16.06.2020 року у справі № 127/7522/17, від 24.06.2021 року у справі № 243/8903/16-а від 19.01.2022 року у справі № 528/639/17.

Отже, при зверненні особи, якій було призначено пенсію у порядку Закону № 1788-ХІІ, із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону № 1058-IV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV.

Оскільки позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 1058-IV, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-IV позивач звернувся вперше, тому при обчисленні пенсії за віком вперше відповідно до Закону № 1058-IV слід застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, при призначенні позивачу в червні 2023 року пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV відповідачем необхідно застосовувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, згідно з ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV, а саме (2020-2022 роки).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем при призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV в розрахунок заробітку для обчислення пенсії застосовувано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки (2020-2022), а індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 2,37277.

Суд звертає увагу позивача, що сама по собі зміна коефіцієнту заробітної плати, яка відбулась за наслідком призначення нової пенсії не може свідчити про порушення відповідачем вимог Закону при розрахунку та виплаті пенсії позивачу, оскільки показник коефіцієнту заробітної плати не є сталим, він визначається виходячи із розміру заробітної плати та кількості набутого страхового стажу.

При цьому позивач сам просив здійснити перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2020-2022).

Тому твердження позивача про те, що при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідачем протиправно всупереч вимогам ст. 40 Закону № 1058-ІV зменшено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати з 2,93667 до 2,37277 не знайшли свого підтвердження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, з урахуванням призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV правомірно встановлено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 2,37277, а тому підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати у розмірі 2,93667 відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Твердження відповідача про те, що ним не здійснювався розгляд заяви позивача від 05.06.2023, а така заява розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, яким прийнято рішення про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії є необгрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи (рішення), які підтверджують факт розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Навпаки, в матеріалах справи наявні протоколи перерахунку пенсії позивача від 14.06.2023 та 15.06.2023, що прийняті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову в розмірі 858,88 грн.

Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 77, 78, 94, 139, 241-246, 257-258, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду з 31.01.2002 року по 05.06.2023 року, як пільговий стаж за Списком № 1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 31.01.2002 року по 23.07.2007 включно до пільгового стажу за Списком № 1 та період перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до пільгового стажу за Списком № 1 з 24.07.2007 по 05.06.2023 та здійснити перерахунок пенсії з дати звернення, а саме з 05.06.2023 року.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич