Справа № 240/33788/22
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

27 грудня 2023 року м. Житомир

справа № 240/33788/22

категорія 105000000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Горовенко А.В., перевіривши виконання вимог законодавства при поданні позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 30.01.2017 про закінчення виконавчого провадження №39507399 та зобов`язати поновити виконавче провадження щодо примусового виконання постанови Житомирського кружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року у справі №0670/4692/12 про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.12.2022 (головуючий суддя Липа В.А.) позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення виявлених недоліків шляхом надання до суду:

- нової позовної заяви до відповідача, оформленої із дотриманням вимог ст.ст. 5, 160-161 КАС України, в 2-х примірниках;

- заяви про поновлення строку звернення до суду, у разі необхідності, оформленої з урахуванням вимог ст. 167 КАС України.

Позивач на виконання вимог ухвали суду від 28.12.2022 подав до суду заяву на усунення недоліків, у додатках до якої зазначено: позовну заяву; заяву про поновлення строку звернення до суду; клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року (головуючий суддя Липа В.А.) позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови повернуто позивачу з підстав, передбачених ч.4 ст.169 КАС України.

Сьомий апеляційний адміністративний суд згідно з постановою від 29 травня 2023 року залишив без змін ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року.

Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 30.03.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2023 у справі № 240/33788/22 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції Житомирського окружного адміністративного суду.

У вказаній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що суд першої інстанції неправомірно повернув позовну заяву позивачу, так як в силу частини першої зазначеної статті (статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України) не надав позивачеві можливості повідомити про інші причини поважності пропуску строку на звернення до суду.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Липа В.А.) від 22.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху і встановлено позивачу строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду:

- обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

На виконання ухвали суду від 22.11.2023, представник позивача адвокат Угрінчук Е.Р. надіслав до суду заяву за вх.№81761/23 від 04.12.2023 про поновлення строку звернення до адміністративного суду та заяву за вх.№81762/23 від 04.12.2023 про відвід судді Житомирського окружного адміністративного суду Липи А.В.

Згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 заяву представника позивача: ОСОБА_1 в особі адвоката Угрінчука Едуарда Романовича про відвід судді Липи Володимира Анатолійовича, - задоволено. Відведено суддю Липу В.А. від розгляду справи №240/33788/22 за позовом ОСОБА_1 . Позовну заяву передано для визначення головуючого судді в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

В подальшому, 06.12.2023, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями Житомирського окружного адміністративного суду. Головуючим суддею для розгляду справи №240/33788/22 визначено суддю Горовенко А.В.

Відповідно до ухвали суду від 13.12.2023 ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків його позовної заяви до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, вказаних в ухвалі Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року та даній ухвалі суду.

На виконання вимог ухвали суду від 22.11.2023 про залишення позовної заяви без руху та з урахуванням ухвали суду від 13.12.2023 позивач надіслав до суду заяву від 21.12.2023 (вх.№85920/23), у якій просить поновити строк для звернення до суду з даним позовом.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із даним позовом зазначає, що направлення відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження №39507399 від 30.01.2017 на поштову адресу: АДРЕСА_1 , яка не була у 2017 році та не є адресою позивача на сьогодні, за відсутності доказів вручення такої постанови позивачу, не є належним повідомленням стягувача про закінчення виконавчого провадження.

Внаслідок відправлення оскаржуваної постанови від 30.01.2017 на адресу, за якою стягувач не проживав і не був зареєстрований, вважає, що позивачу умисно і свідомо не було повідомлено про те, що насправді відбулося з виконавчим провадження про поновлення його на роботі.

У подальшому, в інших судових справах, де брали участь той самий боржник і той самий орган державної виконавчої служби - відповідач, про ці обставини не повідомляв, створюючи своїми процесуальними діями та поданими документами в судах лише ілюзію виконання судового рішення перед ОСОБА_1 та судами.

Тому вважає, що вказані причини пропуску строку на звернення до суду є поважними.

Надаючи оцінку поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст.122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із ч.2 ст.287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно з ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом строку визначеного законодавством від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Крім того, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року N17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Інститут строку давності, необхідно використовувати з урахуванням конкретних обставин справи, так щоб він не перешкоджав наявним у позивача засобами захисту своїх прав. Обмеження права на звернення до суду повинно бути пропорційно меті правової визначеності, у іншому випадку це буде порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини в частині права на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини у справі Олександр Волков проти України (заява № 21722/11).

Зазначене дає підстави дійти до висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Зокрема, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись. Під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. При цьому, поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Як свідчить зміст позовної заяви та додані до неї документи, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 30.01.2017 про закінчення виконавчого провадження №39507399.

Однак, до суду за захистом своїх прав позивач звернувся лише 20.12.2022, тобто після спливу десятиденного строку, встановленого положеннями ст. 287 КАС України.

Аргументуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду позивач вказує, що в інших судових справах (№0670/4692/12 та 806/562/17), де брали участь той самий боржник і той самий орган ДВС - відповідач, про обставини закінчення виконавчого провадження №39507399 не повідомляв, створюючи своїми процесуальними діями та поданими документами в судах лише ілюзію виконання судового рішення перед ОСОБА_1 та судами.

Суд враховує, що 22 вересня 2016 року згідно з ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду у справі №0670/4692/12 апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року скасовано в частині відмови у задоволенні подання про зміну сторони виконавчого провадження та замінено сторону виконавчого провадження по виконавчому листу №0670/4692/12 від 05.11.2012 про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Житомирській області з 15 березня 2010 року.

23 вересня 2016 року Житомирським апеляційним адміністративним судом у справі №0670/4692/12 постановлено додаткову ухвалу, якою вирішено доповнити абзац другий резолютивної частини словами замінити сторону виконавчого провадження з Державного агентства земельних ресурсів України його правонаступником - Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру.

07 травня 2020 року згідно з постановою Верховного Суду залишено без змін ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у справі №0670/4692/12, якою вирішено:

- стягнути з Державного агентства земельних ресурсів України на користь ОСОБА_1 141763,06 грн середнього заробітку за час затримки виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року у справі №0670/4692/12 (т.1 а.с.47-48).

Крім того, 22 червня 2020 року відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду у справі №0670/4692/12 замінено сторону (боржника) виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 13.02.2017 Житомирським окружним адміністративним судом у справі №0670/4692/12 - Державне агентство земельних ресурсів України - його правонаступником - Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (т.1 а.с.49).

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2020 у справі №0670/4692/12 повернуто апеляцій скаргу на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року.

В подальшому, ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі №0640/4692/12 у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2020, було відмовлено.

Тобто питання про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 13.02.2017 Житомирським окружним адміністративним судом у справі №0670/4692/12 щодо середнього заробітку за час затримки виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року у справі №0670/4692/12, було остаточно вирішено у вересні 2020 року.

У свою чергу у січні та лютому 2021 року позивач вчиняє дії, щодо звернення із запитом до Житомирського окружного адміністративного суду, на що в лютому 2021 року отримує відповідь, про що не заперечує сам позивач.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано лише власні сподівання на добровільне виконання боржником рішення суду у справі №0670/4692/12 та вчинення ним дій з метою виконання такого рішення суду в період з вересня 2016 року по лютий 2021 року.

Те, що позивач, оскаржуючи процесуальну заміну боржника у справі №0640/4692/12 та звертаючись до суду із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року у справі №0670/4692/12, в період з 2017 року по 2022 рік, не міг припустити, що вже досить тривалий час - понад 4 роки, як відповідач закінчив виконавче провадження №39507399, відповідно до постанови від 30.01.2017, щодо поновлення його на посаді, яка підлягає негайному виконанню. Однак зазначене, не змінює правила обрахунку строку звернення до суду для її оскарження, оскільки припущення позивача не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Водночас, можливість своєчасного звернення до адміністративного суду з даним позовом залежала виключно від волевиявлення самого позивача, тобто мала суб`єктивний характер. Будь-яких поважних причин, що перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, судом у цій справі не встановлено.

Посилання позивача на те, що оскаржувана постанова була не існуючою також є безпідставними, оскільки під час розгляду процесуальних питань у справі №0670/4692/12, в період з 2017 року по 2022 рік, виконавчий лист №4679/12 про поновлення позивача на посаді, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №39507399, ще 07.02.2017 повернутий державним виконавцем до Житомирського окружного адміністративного суду та долучений до матеріалів справи №0670/4692/12 за вх.№2153/17"д". Вказані відомості підтверджуються інформацією з автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" по справі №0670/4692/12 (а.с. 89).

Судом також враховано раніше надані позивачем пояснення та наведені аргументи щодо неможливості позивачем та його адвокатом вчасно отримати лист Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №21732/22159-33-22/20.1 від 21.02.2022 у зв"язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та загальновідомими фактами, що відбуваються в Україні з 24.02.2022.

Однак, такі доводи є підставою для визнанням поважними причин пропуску строку звернення до суду, починаючи лише з 24.02.2022.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом певного строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

Аргументи заяви про поновлення строку звернення до суду не є переконливими свідченнями того, що за наявності наміру поновити порушені права позивач був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до адміністративного суду.

Оцінка змісту обставин справи, хронології та послідовності дій позивача перед зверненням до суду свідчать про те, що цей строк був пропущений через відсутність зусиль позивача і належної старанності, зокрема в період з лютого 2021 рок по лютий 2022 рік.

Отже, щонайменше з лютого 2021 року по лютий 2022 рік, позивач мав реальну можливість дізнатися про причини тривалого невиконання рішення суду у справі №0670/4692/12 про поновлення його на посаді та вчинення дії на його виконання.

Водночас, пропуск строку не може бути безмежним чи тривати невиправдано довго, за умови, що поважні причини, які зумовили його пропуск, відпали.

Суд наголошує, що виконавче провадження №39507399 відкрито на виконання виконавчого листа №4679/12 від 05.11.2012 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Житомирській області з 15.03.2010 (т.1 а.с. 20).

Тобто, примусове виконання виконавчого листа №4679/12 від 05.11.2012 є завершальною стадією відновлення права позивача на працю, що у свою чергу реалізується за безпосередньої участі позивача (стягувача).

Вказане, свідчить лише про те, що протягом тривалого часу, позивач не вчиняв дій щодо встановлення перебігу дій виконавчого провадження.

На протязі такого достатнього строку позивач міг скористатися правом на правову допомогу, задіяти представника у визначеному законодавством порядку, що сприяло б своєчасному оскарженню постанови державного виконавця.

Суд наголошує, що з урахуванням тієї обставини, що позивачу відомий номер виконавчого провадження - №39507399 та ідентифікатор доступу до виконавчого провадження, який міститься, зокрема, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2013, позивач, як стягувач, особа зацікавлена у виконанні рішення суду щодо поновлення його на посаді, не навів суду обґрунтованих обставин, що перешкоджали йому отримувати інформацію про перебіг виконавчого провадження через Автоматизовану систему виконавчих проваджень (т.1 а.с. 20).

Щодо доводів позивача, про необґрунтованість дій державного виконавця щодо направлення рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 30.01.2017 згідно з супровідним листом №39507399 від 30.01.2017 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вказана адреса міститься у всіх процесуальних документах ВП №39507399, як адреса стягувача.

Також необхідно зауважити, що десятиденний строк визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження дій чи рішень суб`єкта владних повноважень.

Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Застосовуючи зазначені вище правові висновки до обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування приписів Кодексу адміністративного судочинства України щодо визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Як свідчить зміст позовної заяви та додані до неї документи, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №39507399 від 30.01.2017.

При цьому позивач до суду за захистом своїх прав звернувся лише 20.12.2022, тобто після спливу десятиденного строку, встановленого положеннями ст.287 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою та п"ятою статті 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Слід наголосити, що принципом адміністративного судочинства є верховенство права, тоді як пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо захисту його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за адміністративним позовом, однак це право не є абсолютним та може бути реалізовано лише у тому випадку, коли особою, яка звертається до суду, дотримано певні норма національного законодавства в частині вимог, передбачених для подання позовної заяви, у тому числі щодо дотримання учасником строку, визначеного національним законодавством для звернення до суду, що свідчить про забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, як складової верховенства права.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Відтак, зважаючи на викладені обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом, тоді як заява про поновлення пропущеного строку звернення з адміністративним позовом до суду не доводить поважності причин такого пропуску.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що вказані позивачем у заявах від 04.12.2023 за вх.№81761/23 та від 21.12.2023 за вх.№85920/23 підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із даною позовною заявою, є неповажними та безпідставними.

Відповідно до пунктів 1 та 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, оскільки недоліки позовної заяви, залишеної без руху не усунено позивачем у повному обсязі у строк, встановлений судом, то суд дійшов до висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , що не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 243, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

ухвалив:

1. Визнати неповажними, вказані ОСОБА_1 у заявах від 04.12.2023 за вх.№81761/23 та від 21.12.2023 за вх.№85920/23, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, - повернути позивачу без розгляду.

3. Копію ухвали надіслати позивачу не пізніше наступного дня після її постановлення.

4. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

5. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.В. Горовенко