Справа № 280/8394/23
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року Справа № 280/8394/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд.158-б, м. Запоріжжя, 69057; ), Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022; )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10.10.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-1), в якому позивач просить суд:

- звільнити позивача від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України;

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ) позивачу;

- зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату пенсії за вислугу років позивачу, починаючи з 10.05.2023, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ), з урахуванням 90 відсотків від суми складових заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, зазначених у довідці Донецької обласної прокуратури від 07.02.2023 №21-71ВИХ-23, у повному обсязі без обмеження пенсії максимальним розміром;

- розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Ухвалою суду від 12.10.2023 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), позивачу було надано 10-денний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.10.2023 відкрито провадження у справі №280/8394/23, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику сторін.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.11.2023 за клопотанням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області (далі відповідач-2), ухвалено розгляд адміністративної справи розпочати спочатку.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№44483 від 10.10.2023). Зокрема зазначено, що позивач перебуває на обліку у відповіча-1 та отримує пенсію за віком на підставі частини 2 статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV). Вказано, що у період з 12.08.1985 по 09.06.1998 позивач працював в органах прокуратури на посадах стажиста прокуратури, помічника прокурора та старшого помічника прокурора, що підтверджується записами у його трудовій книжці. Водночас зазначено, що 10.05.2023 позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, як особі, яка працювала на прокурорських посадах, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ) (далі - Закон №1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ)), якою передбачено, що право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми, мали прокурори та слідчі прокуратури зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. Проте, листом №11778-10913/С-02/8-0800/23 від 26.07.2023 відповідач-1 повідомив позивача про відсутність підстав для призначення йому пенсії за вислугу років через відсутність станом на день звернення за призначенням пенсії передбаченої статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ (далі Закон №1697-VІІ) вислуги 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Зауважено, що застосування Закону №1697-VІІ, яким збільшено стаж роботи, що надає право на пенсію за вислугу років, та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VІ (далі Закон №3668-VІ) фактично є звуженням прав позивача, оскільки таке право ним набуто відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ), за умови наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. З огляду на вищевикладене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечення відповіадча-1 проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву (вх.№48848 від 03.11.2023). Зокрема зазначено, що ГУ ПФУ в Запорізькій області не вчинено жодних протиправних дій чи бездіяльності стосовно не призначення пенсії позивачу та ніяким чином не порушено права позивача на пенсійне забезпечення. Разом з тим вказано, що за принципом екстериторіальності заява позивача та додані до неї документи, з урахуванням заяви від 22.02.2023 була розглянута відповідачем-2, за результатами чого позивачу з 11.02.2023 було призначено пенсію за віком у відповідності до норм Закону №1058-ІV. Водночас зазначено, що 27.06.2023 позивач звернувся до відповідача-1 із заявою довільної форми стосовно призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до вимог Закону України «Про прокуратуру» у відповідь на яку листом №11778-10913/С-02/8-0800/23 від 26.07.2023 позивача було повідомлено про відсутність підстав для призначення йому пенсії за вислугу років через відсутність станом на день звернення за призначенням пенсії передбаченої статтею 86 Закону №1697-VІІ вислуги 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Додатково вказано, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років від 10.05.2023 останній не працював в органах прокуратури, що не відповідає вимогам частини 8 статті 86 Закону №1697-VІІ та у свою чергу є ще однією підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років. Водночас зазначено, що посилання позивача на звуження змісту та обсягу його прав є безпідставними, оскільки станом на 01.10.2011 позивач не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років, а отже, у нього не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ). Враховуючи вищенаведене вказано, що не призначивши позивачу пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1697-VІІ відповідач-2 діяв в межах покладених обов`язків та на підставі вимог діючого законодавства, а отже підстави для задоволення позовних вимог повністю відсутні.

Позиція відповідача-2 відображена у відзиві на позовну заяву (вх.№54682 від 08.12.2023) де, окрім іншого, зазначено, що 10.05.2023 ОСОБА_1 звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років. У зв`язку з впровадженням принципу екстериторіальності заява позивача від 10.05.2023 була направлена для опрацювання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. За результатами розгляду вказаної заяви, рішенням від 23.05.2023 №76 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV. Водночас, вказано, що правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон №1697-VІІ, частиною 1 статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Зауважено, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугою років, відповідно до наданих ним документів не можливо підтвердити наявність необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VІІ, отже, право на призначення пенсії за вислугу років у позивача відсутнє. На підставі вищевикладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_2 , виданим 14.08.2020 (а.с.16).

Відповідно до записів, що містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 12.08.1985 (а.с.21-25) позивач у періоди:

- з 04.05.1978 по 20.06.1980 проходив строкову військову службу в лавах Радянської Армії;

- з 01.09.1980 по 27.06.1985 навчався у Львівському державному університеті;

- з 12.08.1985 по 23.03.1993 працював в органах прокуратури Донецької області на наступних посадах: з 12.08.1985 по 26.09.1985 - на посаді стажиста прокуратури м. Слов`янська Донецької області; з 27.09.1985 по 31.07.1986 - на посаді стажиста прокуратури Великоновосілківського району Донецької області; з 01.08.1986 по 18.04.1990 на посаді помічника прокурора Великоновосілківського району Донецької області; з 08.06.1990 по 23.03.1993 - на посаді помічника прокурора Великоновосілківського району Донецької області;

- з 02.04.1993 по 09.06.1998 працював в органах прокуратури Запорізької області на посаді старшого помічника прокурора Вільнянського району Запорізької області;

- з 01.09.1998 по 09.10.1998 працював на посаді старшого державного податкового ревізора - інспектора сектора примусового стягнення податків Вільнянської державної міжрайонної податкової інспекції;

- в період з 09.02.1999 по 03.08.2012 працював на посаді начальника відділу державної виконавчої служби - заступника начальника Вільнянського районного управління юстиції;

- в період з 10.06.2020 по 18.08.2021 працював на посаді юрисконсульта філії «СХІДНА» Концерну «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС».

22.02.2023 позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.72).

У відповідності до умов Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі Порядок № 22-1), починаючи з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Враховуючи зазначене, заява позивача від 22.02.2023 про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, за результатами розгляду заяви було прийнято рішення від 02.03.2023 №76, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком (а.с.90).

10.05.2023 позивач через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с.71).

Заява позивача від 10.05.2023 в порядку екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. За результатами розгляду вказаної заяви позивачу було призначено пенсію за віком.

27.06.2023 позивач звернувся до відповідача-1 із заявою у якій, зокрема, просив призначити та виплачувати йому пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», починаючи з 10.05.2023 та врахувати при обчисленні розміру пенсії за вислугу років довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, видану Донецькою обласною прокуратурою від 07.02.2023 (а.с.13).

Заява позивача від 27.06.2023 була розглянута відповідачем-1 у якості звернення, за результатами чого листом №11778-10913/С-02/8-0800/23 від 26.07.2023 позивачу було роз`яснено, що надані через вебпортал 10.05.2023 заява на призначення пенсії за вислугу років та додаткові документи в порядку екстериторіальності були розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та прийнято рішення про призначення з 11.02.2023 позивачу пенсії за віком, враховуючи попередньо надану заяву від 22.02.2023, оскільки, відповідно до статті 86 Закону №1697-VІІ (зі змінами), прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Додатково повідомлено, що надані документи не підтверджують наявність необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до Закону №1697-VІІ, отже, право на призначення пенсії за вислугу років у позивача відсутнє (а.с.42).

Позивач не погоджуючись із відмовою в призначенні та виплаті пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ), звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачами докази, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

В Україні правове регулювання відносин пенсійного забезпечення здійснюється на підставі Конституції України, відповідно до якої виключно законами України визначаються форми і види пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Умови та порядок призначення, перерахунок і виплата пенсій встановлюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та іншими законами України.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

Згідно зі статтею 46 Конституції України це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Зміст права громадян на пенсійне забезпечення полягає в їх матеріальному забезпеченні шляхом надання різноманітних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, у разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 4 Закону №1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Закон № 1058-ІV регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно Законом № 1058-ІV визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (стаття 5 Закону № 1058-ІV).

Спеціальні умови пенсійного забезпечення за особливостями професійного статусу позивача передбачені, зокрема, Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», Законом України від 05.11.1991 № 1789-XII «Про прокуратуру» та Законом України від 14.10.2014 №1697-VІІ «Про прокуратуру»).

При введенні в дію Закону № 1058-ІV збережено пільгове пенсійне забезпечення, передбачене законами №1788-ХІІ, №1789-ХІІ, а згодом і Законом №1697-VII у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і пенсію за вислугу років. Наявність таких пенсій пояснюється особливістю окремих професій і складними умовами праці. Пенсія за вислугу років - це пенсійна виплата, що є регулярним (щомісячним) грошовим забезпеченням окремих категорій громадян зі спеціальною правоздатністю, у зв`язку з тривалою професійною діяльністю.

Пенсії за вислугу років встановлюються категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Цей вид пенсії слугує формою матеріального забезпечення осіб, які через специфічний характер своєї професії потребують, на думку законодавця, додаткового або підвищеного соціального захисту з поміж інших категорій громадян. На відміну від пенсії за віком, пенсії за вислугу років призначаються чітко визначеному в законодавстві колу осіб, в тому числі і прокурорам.

Таким чином, на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії Законом №1697-VII визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України.

На час звернення позивача за призначенням йому пенсії (10.05.2023) пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульовано статтею 86 Закону № 1697-VII.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону №1697-VII (в редакцій, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років), прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 (щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України - справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, враховуючи дію законів у часі, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються саме Законом №1697-VII, а положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ не можуть бути застосовані як такі, що втратили чинність на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Так, станом на момент звернення за призначенням пенсії за вислугу років (10.05.2023) загальний страховий стаж позивача становив 26 років 11 місяців 3 дні, а не як зазначає позивач 34 роки 6 місяців 17 днів, про що свідчить наданий до матеріалів справи протокол призначення пенсії позивачу від 17.05.2023 та розрахунок страхового стажу позивача (а.с.77-78).

Суд звертає увагу, що право на призначення пенсії за вислугу років може виникнути у позивача за наявності вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

За змістом частини шостої статті 86 Закону №1697-VII, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Тобто, для набуття необхідної для призначення пенсії вислуги років за Законом №1697-VII, враховується не будь-яка робота та посада (загальний страховий стаж), а лише та, що передбачена частиною шостою статті 86 Закону №1697-VII. Таким чином, у даному випадку, періоди роботи позивача після звільнення 09.06.1998 з органів прокуратури: з 01.09.1998 по 09.10.1998 на посаді старшого державного податкового ревізора - інспектора сектора примусового стягнення податків Вільнянської державної міжрайонної податкової інспекції; з 09.02.1999 по 03.08.2012 на посаді начальника відділу державної виконавчої служби - заступника начальника Вільнянського районного управління юстиції та з 10.06.2020 по 18.08.2021 на посаді юрисконсульта філії «СХІДНА» Концерну «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС», не можуть бути зараховані для призначення пенсії за вислугу років.

Загальний трудовий стаж - це загальна тривалість як трудової, так і іншої суспільно корисної діяльності особи, з якою законодавство України пов`язує певні правові наслідки в пенсійному забезпеченні.

Отже, вислуга років позивача, відповідно до частини шостої статті 86 Закону №1697-VII (з урахуванням періодів роботи позивача на посадах стажиста прокуратури, помічника і старшого помічника прокурора, періоду військової служби та половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання) становить менше визначених частиною 1 статті 86 Закону №1697-VII - 25 років. Таким чином, позивач не має необхідного стажу вислуги років для призначення пенсії.

Крім того, суд зазначає, що до стажу роботи на посадах прокурорів, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, зараховуються періоди роботи на прокурорських посадах, перелік яких зазначений у статті 15 Закону №1697-VII, а саме:

Прокурором органу прокуратури є:

1) Генеральний прокурор;

2) перший заступник Генерального прокурора;

3) заступник Генерального прокурора;

4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури;

5) керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора;

6) заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора);

7) прокурор Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора);

8) керівник обласної прокуратури;

9) перший заступник керівника обласної прокуратури;

10) заступник керівника обласної прокуратури;

11) керівник підрозділу обласної прокуратури;

12) заступник керівника підрозділу обласної прокуратури;

13) прокурор обласної прокуратури;

14) керівник окружної прокуратури;

15) перший заступник керівника окружної прокуратури;

16) заступник керівника окружної прокуратури;

17) керівник підрозділу окружної прокуратури;

18) заступник керівника підрозділу окружної прокуратури;

19) прокурор окружної прокуратури (у тому числі прокурор - стажист окружної прокуратури).

Відтак, робота позивача на посадах стажиста прокуратури, помічника прокурора та помічника старшого прокурора не передбачена статтею 15 Закону №1697-VII як така, що відносяться до стажу роботи на посадах прокурорів для призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років у позивача був відсутній необхідний стаж, передбачений статтею 86 Закону №1697-VII, у зв`язку з чим позивач не набув права на пенсію за вислугу років, відповідно до цього Закону.

Також, підлягає врахуванню й те, що однією з обов`язкових умов для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до частини восьмої статті 86 Закону №1697-VII є те, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, у якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед звернення за призначенням пенсії.

У даному ж випадку, позивач перед зверненням за призначенням пенсії за вислугу років працював у філії «СХІДНА» Концерну «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС».

Водночас з доводів заявленого позову вбачається, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ) згідно із якою прокурори та слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, позивач пов`язує, зокрема, з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону №3668-VI та Закону №1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому відношенні до посадових окладів, на думку позивача, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

Разом з тим, суд не погоджується із зазначеними вище доводами позивача з огляду на таке.

Відповідно до записів, що містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 12.08.1985 (а.с.21-25) позивач працював в органах прокуратури у період у з 12.08.1985 по 09.06.1998, а саме:

- з 12.08.1985 по 23.03.1993 працював в органах прокуратури Донецької області на наступних посадах: з 12.08.1985 по 26.09.1985 - на посаді стажиста прокуратури м. Слов`янська Донецької області; з 27.09.1985 по 31.07.1986 - на посаді стажиста прокуратури Великоновосілківського району Донецької області; з 01.08.1986 по 18.04.1990 на посаді помічника прокурора Великоновосілківського району Донецької області; з 08.06.1990 по 23.03.1993 - на посаді помічника прокурора Великоновосілківського району Донецької області;

- з 02.04.1993 по 09.06.1998 працював в органах прокуратури Запорізької області на посаді старшого помічника прокурора Вільнянського району Запорізької області.

Таким чином, у період роботи позивача в органах прокуратури з 12.08.1985 по 09.06.1998 положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ), згідно із якими прокурори та слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, не були чинними, а отже не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Так, у період роботи позивача в органах прокуратури та станом на день звільнення з органів прокуратури була чинна редакція статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка передбачала, що працівники прокуратури, яким присвоєно класні чини, із стажем

роботи в органах прокуратури 20 років і більше мають право на

пенсійне забезпечення за вислугу років.

Пенсії за вислугу років призначаються:

а) слідчим працівникам незалежно від віку з вислугою не менше 20 років на посадах слідчого, начальника або заступника начальника слідчого підрозділу (відділу, частини), що безпосередньо займається провадженням попереднього слідства, - у розмірі 50 відсотків місячного заробітку. За кожний рік вислуги понад 20 років пенсія збільшується: на слідчій роботі - на три відсотки, а на будь-якій прокурорській посаді - на два відсотки заробітку, з якого обчислюється пенсія;

б) працівникам, які займають прокурорські посади, перелічені у статті 56 цього Закону, після досягнення 55 років чоловіками і 50 років жінками з вислугою на цих посадах не менше 20 років - у розмірі 50 відсотків місячного заробітку. За кожний рік вислуги понад 20 років пенсія збільшується на два відсотки цього заробітку;

в) працівникам, зазначеним у пунктах "а" та "б" частини другої цієї статті, які не мають вислуги 20 років, якщо стаж служби в органах прокуратури становить не менше 12 років, після досягнення чоловіками 60 років при загальному стажі роботи 25 років і більше, а жінками - 55 років при загальному стажі роботи 20 років і більше - у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорсько-слідчих посадах з розрахунку 50 відсотків місячного заробітку за 20 років вислуги. За кожний рік загального стажу понад 25 років для чоловіків і 20 років - для жінок пенсія збільшується на один відсоток місячного заробітку, з якого вона обчислюється.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 відсотків, а віднесеним до категорій 2, 3 і 4, - на п`ять відсотків відповідного заробітку.

Загальний розмір пенсії за вислугу років, обчислений згідно з цією статтею, не може перевищувати 75 відсотків відповідного заробітку, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, - 85 відсотків, до категорії 2, - 80 відсотків.

Право на пенсію за вислугу років мають особи, зазначені у пунктах "а", "б", "в" частини другої цієї статті, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працювали не менше двох років на прокурорсько-слідчих посадах. Пенсії призначаються і виплачуються після звільнення зі служби в органах прокуратури.

Матеріали справи свідчать, що у період роботи в органах прокуратури позивач, зокрема, обіймав посади передбачені статтею 56 Закону №1789-ХІІ, а саме помічника прокурора та помічника старшого прокурора на які розповсюджуються приписи пункту "б" частини другої статті 55-1.

Відтак, задля набуття права на призначення пенсії за вислугу років позивач мав досягти 55-тирічного віку та мати вислугу років на прокурорських посадах, що перелічені у статті 56 цього Закону у розмірі не менше 20років.

Таким чином, відповідно до встановлених у цій справі обставин, станом на дату набрання чинності Законом №3668-VI (01.10.2011) у позивача не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції чинній на момент проходження позивачем служби в органах прокуратури та звільнення із такої служби).

Оскільки позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Конституційний Суд України у Рішенні №1-42/2011 від 26 грудня 2011 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» вказав, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Аналогічні висновки про відсутність порушення права на пенсію працівників прокуратури у зв`язку з недостатньою вислугою років відповідно до Закону №1697-VII, у справах з подібними до розглянутих у цій справі правовідносинами, викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.10.2019 у справах №466/9965/16-а, №573/1739/17, №761/15190/17.

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За встановлених обставин під час розгляду справи та враховуючи вищенаведені правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ) та відповідно, відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Щодо інших доводів сторін, то вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

З огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову, підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат згідно із статтею 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 143, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд.158-б, м. Запоріжжя, 69057; ), Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 29.12.2023.

Суддя І.В.Садовий