Справа № 303/8437/23
Суддя: Куцкір Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №303/8437/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретара судового засідання Славич М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Мукачево без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.08.2023 року поштовим зв`язком отримала постанову про відкриття виконавчого провадження №72457500 від 08.08.2023 року, винесену Мукачівським відділом державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі постанови №1115 від 21.03.2023 року.

05.09.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Мукачівського відділу ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про отримання копії постанови №1115 від 21.03.2023 року.

Згідно із наданої їй постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію №1115 від 21.03.2023 року, її, як посадову особу Івановецької сільської ради було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Відповідно до зазначеної постанови та розпорядження начальника Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №133 від 05.02.2023 року, ОСОБА_1 шляхом вручення персональних повісток мала здійснити оповіщення військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку в Івановецькій сільській раді, що у свою чергу не було нею здійснено та не повідомлено письмово у триденний строк Мукачівський РТКЦ та СП про результати оповіщення.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що дії відповідача щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.210-1 КУпАП є протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення. Крім того зазначає про те, вона не є службовою особою, протокол та оскаржувана постанова були складені без її присутності, чим самим було порушено її права відповідно до ст.268 КУпАП.

Щодо оскаржуваної іншої постанови №2408 від 15.08.2023 року позивач зазначає наступне.

Протокол №2408 від 09.08.2023 року про адміністративне правопорушення за ст.210-1 КУпАП складений на ОСОБА_1 за те, що вона порушила вимоги п.31 постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487 «Про затвердження Порядку під час оповіщення організації та ведення військового обліку призовників, військовозобовязаних та резервістів», а саме не внесла результати звірки до журналу обліку результатів перевірки. Даний протокол складався в її присутності та підписаний позивачем, однак Журнал обліку результатів перевірки заповнюється не одноосібно позивачем. В Мукачівському РТЦК та СП складання протоколу саме на позивача відповідачем було мотивовано тим, що відповідно до розпорядження Івановецької сільської ради №171/02-04 від 01.08.2023 року покладено виконання обов`язків з ведення військового обліку військовозобов`язаних, резервістів та бронювання військовозобов`язаних на території Івановецької сільської територіальної громади покладено з 01.08.2023 року, але результати звірки до журналу обліку результатів перевірки не були внесені значно раніше ще до покладення на позивача вказаних обов`язків. Пояснення позивача з цього приводу відповідачем було проігноровано та не внесено до протоколу.

Згідно постанови №2408 від 15.08.2023 року за справою про адміністративне правопорушення виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 позивача ОСОБА_1 , як посадову особу Івановецької сільської ради, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 5100 гривень. Однак, покладення на позивача вищезазначених обов`язків не призводить до зміни категорії посади позивача зі службовця на посадову особу, оскільки не змінює змісту її функціональних обовязків та не розширює їх спектр.

Таким чином, позивач просить суд визнати вищезазначені дві постанови протиправними та скасувати їх.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 15.09.2023 року адміністративний позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків, протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

На виконання вищезазначеної ухвали суду від 15.09.2023 року позивачем 25.09.2023 року було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 10.10.2023 року позивачу було поновлено процесуальний строк для звернення до суду із позовною заявою, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

10.11.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача важає, що позов є безпідставним, необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

Представник відповідача зазначає, що позивач по справі ОСОБА_1 є посадовою особою органу місцевого самоврядування, протокол про адміністративне правопорушення №1115 від 17.03.2023 року було складено у її присутності та вручено їй особисто, про дату, час та місце розгляду справи позивача повідомлено про, що свідчить її підпис у протоколі. Стосовно неотримання позивачем копії постанови, то відповідач зазначає, що ОСОБА_1 була присутньою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та отримала копію постанови №1115 від 21.03.2023 року за отримання якої позивач підписатись відмовилась про, що було зроблено відповідний запис на постанові під місцем підпису.

Щодо протоколу про адміністратвине правопорушення №2408 від 09.08.2023 року та постанови №2408 від 15.08.2023 року представник відповідача зазначає, що протокол було складено на позивача за не внесення результатів звірки до журналу обліку результатів результатів перевірки, чим позивачем порушено п.31 абз.3 порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з якою ОСОБА_1 ознайомлена 01.05.2023 року. Не зазначення у протоколі/постанові частини ст.210-1 КУпАП за якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності не вплинуло на обгрунтованість, всебічність та обєктивність розгляду справи, розмір адміністратвиного стягнення, оскільки диспозиція частин 1 і 2 ст.210-1 КУпАП однакова, різниця є лише у розмірі адміністративного стягнення.

16.11.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача ОСОБА_1 зі змісту якої встановлено, що остання вважає, що її не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП, як посадову особу, оскільки займана нею посада інспектора ВОС не віднесена до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування, а належить до категорії службовців апарату органу місцевого самоврядування. Також зазначила, що 17.03.2023 року вона справді була в Мукачівському РТЦК та СП та надавала усні пояснення, після чого її попросили підписатись на незаповненому бланку для того щоб працівники змогли згодом занотувати її пояснення. Стверджує, що ніхто її не повідомив, що вона підписує шаблон майбутнього протоколу про адміністративне правопорушення, а тому жоден примірник протоколу під розпис не отримувала. Просить суд взяти до уваги подану нею відповідь на відзив при винесенні рішення.

Позивач заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подала.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений у порядку, передбаченому ст. 268 КУпАП, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження і матеріалів позову на відповідну поштову та електронну адреси.

Належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловив.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З урахуванням положень ч. 8 ст. 262 КАС України, судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши представлені докази та з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 08.08.2023 року головним державним виконавцем Мукачівського відділу ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хриптак Ю.В. постановлено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №72457500 щодо виконання постанови №1115 виданої 21.03.2023 року Мукачівським РТЦК та СП про стягнення із ОСОБА_1 штрафу у розмірі 5100 гривень (а.с. 12).

Постановою за справою про адміністратвине правопорушенняи №1115 від 21.03.2023 року, постановленою начальником Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.210-1 КУпАП, та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 5100,00 гривень (а.с. 14).

Із оскаржуваної постанови вбачається, що головою Івановецької сілької ради на ОСОБА_1 було покладено виконання розпорядження начальника Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №133 від 05.02.2023 року. Відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №133 від 05.02.2023 року ОСОБА_1 мала здійснити оповіщення військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку в Івановецькій сільській раді не менше 27 чоловік, в тому числі 2 офіцери.

02.03.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла відповідь ОСОБА_1 №114 від 23.02.2023 року, згідно якої посадовими особами Івановецької сільської ради було оповіщено 6 військовозобов`язаних, з яких 6 отримали виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто.

Зі змісту даної відповіді ОСОБА_1 оповіщення було проведено без дотримання вимог п.32 постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487 «Про затвердження Порядку під час оповіщення організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервистів».

Таким чином, ОСОБА_1 порушила п.32 вищезазначеної постанови, чим самим вчинила адміністративне правопорушення передбаченого ст.210-1 КУпАП.

Розпорядженням начальника Мукачівського районного центру комплектування та соцільної підтримки №133 від 05.02.2023 року адресованному Голові Івановецької сільської ради, шляхом вручення персональних повісток зобов`язано було здійснити оповіщення військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку в Івановецькій сільській раді про їх виклик до Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та забезпечити їх прибуття до 28.02.2023 року. В термін до 28.02.2023 року забезпечити виконання завдань з комплектування військових частин в обсязі не менш ніж 27 чоловік, в тому числі 2 офіцерів (а.с. 15).

Листом Івановецької сільської ради від 23.02.2023 року №114 головою Івановецької сільської ради було повідомлено військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 та СП ОСОБА_2 про хід виконання розпорядження (а.с. 16).

01.05.2023 року розпорядженням Івановецького сільського голови №81/02-04 «Про затвердження Посадових обов`язків інспекторів ВОС відділу організаційно-кадрової, оборонної та мобілізаційної роботи Івановецької сільської ради» затверджено посадову інструкцію інспектора ВОС відділу організаційно-кадрової, оборонної та мобілізаційної роботи Івановецької сільської ради. Позивач ОСОБА_1 , як інспектор ВОС відділу організаційно-кадрової, оборонної та мобілізаційнохї роботи Івановецької сільської ради, 01.05.2023 року була ознайомлена із затвердженою посадовою інструкцією про, що свідчить її особистий підпис (а.с. 17-21).

Постановою за справою про адміністративне правопорушення №2408 від 15.08.2023 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП і накладено штраф у розмірі 5100 гривень (а.с. 22).

Із змісту даної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , як посадова особа, не виконала вимоги відповідно п.31 постанови №1487 від 30.12.2022 року КМ України «Про затвердження порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резерввістів» у відведений для цього термін та не надав дані до Мукачівського РТЦК та СП.

Із змісту Протоколу про адміністративне правопорушення за ст.210-1 КУпАП від 09.08.2023 року слідує, що ОСОБА_1 на яку покладено обов`язок ведення військового обліку військовозобов`язаних, призовників, резервістів та бронювання військовозобов`язаних зареєстрованих на території громади, порушила п.31 постанови КМ України №1487 від 30.12.2022 року, не внесла результати звірки до журналу обліку результатів перевірки (а.с. 23)

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а було викладено позицію, відповідно до якої: «постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.».

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Так, у ч.1 ст.256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. При цьому постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

З наведених вище вимог щодо протоколу про адміністративне правопорушення та постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлено, що такі обов`язково повинні містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року по справі №607/7987/17.

Аналізуючи зміст оскаржуваної постанови №1115 від 21.03.2023 року, судом встановлено, що в ній не зазначено, яка саме частина ст.210-1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинене позивачем правопорушення і за якою частиною цієї статті її притягнуто до відповідальності.

У свою чергу, не зазначення жодної з них унеможливлює визначення особою, щодо якої складено такий протокол та винесено постанову, визначити повний склад правопорушення та бути обізнаною про чітку кваліфікацію правопорушення, за яке вона була притягнута до адміністративної відповідальності.

Тобто, відповідачем не зазначено нормативний акт, який передбачає відповідальність за правопорушення, наклавши при цьому адміністративне стягнення.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить також з того, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

При цьому, сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом наявності складу порушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує процедура його фіксування.

Аналізуючи зміст іншої оскаржуваної постанови №2408 від 15.08.2023 року, судом встановлено, що дії ОСОБА_1 відповідачем були кваліфіковані за ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.210-1 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а за ч.2 зазначеної статті, настає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем у оскаржуваній постанові не зазначено за які саме дії позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Так, диспозиція ч.2 ст.210-1 КУпАП визначає склад правопорушення, яке полягає у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію повторно протягом року або вчиненого в умовах воєнного стану. Тобто, кваліфікація дій особи за вказаною частиною повинна містити хоча б одну із кваліфікуючих ознак правопорушення повторність або вчинення в умовах воєнного стану.

У свою чергу, із оскаржуваної постанови не надається можливим встановити наявність кваліфікуючих ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що є неповним та не конкретним визначенням складу адміністративного правопорушення, в якому визнано винною позивачку. Вказані неточності призводять до порушення права на захист, оскільки особа, стосовно якої складено таку постанову позбавлена можливості у достатній мірі зрозуміти суть обвинувачення та захищатися від нього.

Суд при розгляді справи ураховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема справи: «Лучанінова проти України», «Надточій проти України», у рішеннях яких Суд прирівнює адміністративні правопорушення за своїм характером до кримінальних, у зв`язку з чим на них розповсюджуються вимоги кримінального та кримінального процесуального законодавства України.

Надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти росії» («Malofeyeva v. russia», заява № 36673/04, «Карелін проти росії» («Karelin v. russia», заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року).

Крім того, при дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що з`ясовані обставини, викладенні в постанові №2408 від 15.08.2023 року, на підставі яких сформовано суть інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 є значно ширшими, аніж відомості, викладені в протоколі від 09.08.2023, складеному відносно ОСОБА_1 . Крім цього, зміст описової частини постанови і описової частини протоколу значно відрізняються, в протоколі відповідачем зазначено, що позивач не внесла результати звірки до журналу обліку результатів перевірки, а в постанові відповідач зазначив, що позивач не надав дані до Мукачівського РТЦК та СП. Також, згідно вказаного протоколу, до такого не додано жодного додатку, який би міг слугувати засобом доказування при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є «обвинувальним актом», оскільки саме на його підставі здійснюється розгляд справи по суті. Водночас зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним та достатнім доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

Суд враховує положення КУпАП, згідно яких справи про адміністративні правопорушення можуть розглядати не тільки суди, а й інші уповноваженні органи, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а відтак вважає, що посадові особи, уповноважені на розгляд справ про адміністративні правопорушення також повинні дотримуватись вищевказаних приписів та розглядати справи об`єктивно, неупереджено та не перебирати на себе тягар доказування.

Таким чином, суд вважає, що суть інкримінованого позивачу правопорушення, викладена в постанові №2408 від 15.08.2023 року не ґрунтується на доказах, зібраних під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що є грубим порушенням права на справедливий суд відповідно до статті 6 Європейської конвенції про права людини.

З наявних же у матеріалах справи доказів випливає, що при винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вищевказаних приписів чинного законодавства, зокрема щодо встановлення всіх обставин справи.

Згідно із ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що постанови №1115 від 21.03.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.210-1 КУпАП та №2408 від 15.08.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП підлягають скасуванню.

Додатково суд також звертаю увагу відповідача на те, що не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з врахуванням задоволення позову, відповідно до положень ч.1 ст.139 КАС України, на користь позивача слід стягнути судові витрати, які складається з судового збору в розмірі 536,80 грн. та були сплачені позивачем, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72-77, 246, 250, 255, 262, 286 КАС України, ст.ст. 9, 17, 18, 33, 210-1, 247, 251, 254, 258, 268, 284, 288, 293 КУпАП, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Постанову №1115 від 21.03.2023 року, винесену начальником Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, полковником ОСОБА_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100,00 грн. - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постанову №2408 від 15.08.2023 року, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, підполковником ОСОБА_3 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100,00 грн. - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Мукачівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, , місце знаходження: м.Мукачево, вул.Духновича, буд.89, Закарпатська область.

Повний текст рішення складений 28.12.2023 року.

Суддя Ю.Ю. Куцкір