Справа № 280/2332/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 280/2332/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБУД-АВТО» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року в адміністративній справі №280/2332/23 (головуючий суддя першої інстанції Бойченко Ю.П.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБУД-АВТО» до Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 14.04.2023 року через Електронний суд звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області від 03.04.2023 року №356303 про застосування адміністративно-господарського штрафу на суму 17000,00 грн.,

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 03.04.2023 року №356304 про застосування адміністративно-господарського штрафу на суму 17000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за результатами проведення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт встановлено надання ТОВ «ІНТЕРБУД-АВТО» послуг перевезення вантажів за відсутності документів, передбачених Законом України «Про автомобільний транспорт», а саме: за відсутності особистих карток водія ОСОБА_1 та водія ОСОБА_2 , у зв`язку із чим винесено оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. Позивач вказує, що він не може бути притягнутий до відповідальності, оскільки не здійснював цих перевезень. Зазначає, що водіями надавалися товарно-транспортні накладні від 01.03.2023 року №15 та від 28.02.2023 року №13, в яких товариство зазначено перевізником, однак такі накладні є документами на вантаж, а не документами, які визначають автомобільного перевізника. Крім того, вказані документи не містять всіх обов`язкових реквізитів. Зазначає також, що водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у штаті підприємства відсутні, будь-яких договорів з ними не укладалося. Позивач вважає, що не має обов`язку доводити чи спростовувати суть господарських правопорушень, які він не вчиняв.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи, є необґрунтованим та прийняте з порушенням норм матеріального права. Скаржник просить суд задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених в адміністративному позові.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБУД-АВТО» (), зареєстроване як юридична особа 12.12.2013 року, номер запису 0035315. Основним видом економічної діяльності є 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (а.с. 63).

Відповідач - Відділ державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Законом України «Про автомобільний транспорт» повноваження.

02.03.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено акт №353541 (а.с. 7).

Відповідно до висновків акту перевірки перевізник здійснював перевезення вантажу за відсутності особистої картки водія ОСОБА_1 , що є порушенням п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385. Відповідальність за вказане порушення передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

03.04.2023 року відповідачем стосовно суб`єкта господарювання ТОВ «ІНТЕРБУД-АВТО» винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №356303 за допущення порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Вказаною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. (а.с. 19).

Крім того, Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено акт №353616 (а.с. 8).

Відповідно до висновків акту перевірки перевізник здійснював перевезення вантажу за відсутності особистої картки водія ОСОБА_2 , що є порушенням п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385. Відповідальність за вказане порушення передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

03.04.2023 року відповідачем стосовно суб`єкта господарювання ТОВ «ІНТЕРБУД-АВТО» винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №356304 за допущення порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. (а.с. 20).

Не погодившись з постановами про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач оскаржив такі постанови до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що доводи позивача, викладені в позовній заяві, не підтверджені належними та допустимими доказами, а правомірність спірних постанов доведена наявними в матеріалах справи документами. Суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено своєї позиції щодо протиправності оскаржуваних постанов про накладення штрафу, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про дорожній рух» (далі по тексту - Закон №3353), Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі по тексту - Закон №2344), Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі по тексту - Порядок №1567).

Відповідно до статті 1 Закону №2344 автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Згідно зі статтею 6 Закону №2344 реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Пунктом 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103 (далі по тексту - Положення №103) передбачено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.

Згідно з підпунктами 2 та 29 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Отже, відповідачу надано право здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства у сфері безпеки дорожнього руху щодо встановленого режиму праці та відпочинку водіїв

Відповідно до частин першої, другої статті 48 Закону №2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з частиною другої статті 49 Закону №2344 водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; перевіряти надійність пломбування, закріплення, накриття та ув`язування вантажу для його безпечного перевезення; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, та своєчасно його доставити вантажовласнику (уповноваженій ним особі); дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Приписами частини восьмої статті 53 Закону №2344 визначено, що водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством, зокрема наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340, яким затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (Положення №340), яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Відповідно до пункту 1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 6.1 Положення №340 встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Положеннями п.7.1 Положення №340 передбачено, що органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.

За приписами абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344 встановлена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, водій ОСОБА_1 виконував перевезення вантажу на підставі товарно-транспортної накладної від 01.03.2023 року №15, а водій ОСОБА_2 - на підставі товарно-транспортної накладної від 28.02.2023 року №13 (а.с. 22, 23).

З актів перевірки №353541 та №353616 від 02.03.2023 року, які складені відповідачем та долучені до матеріалів справи встановлено, що перевезення вантажу здійснювалося за відсутності особистих карток вказаних водіїв, що є порушенням п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385 (а.с. 7-8).

Апелянт вказує, що він не є суб`єктом, до якого застосовується відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки не є автомобільним перевізником у спірних правовідносинах.

Разом з тим, скаржником не надано жодних підтверджуючих документів, окрім копій товарно-транспортних накладних від 01.03.2023 року №15 та від 28.02.2023 року №13. Згідно вказаних накладних у графі «Автомобільний перевізник» зазначено найменування позивача та його код ЄДРПОУ (39030100). Крім того, саме ці накладні надавалися до перевірки безпосередньо водіями транспортних засобів, що узгоджується із вимогами статті 48 Закону №2344.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позивачем не доведено належним чином його посилання на відсутність статусу автомобільного перевізника у спірних правовідносинах.

Посилання скаржника на те, що водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебувають у штаті позивача, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані особи могли залучатися до перевезень на підставі цивільно-правових договорів або взагалі могли бути неоформленими працівниками.

Вказані обставини позивачем в апеляційній скарзі не спростовано.

Посилання апелянта на наявність недоліків при заповненні товарно-транспортних накладних є безпідставними, оскільки з них цілком можливо встановити автомобільного перевізника, а інші доводи скаржника, в тому числі щодо достовірності та реальності цих документів, не входять до предмету доказування у спірних правовідносинах.

Апелянтом зазначені обставини не спростовані ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

Стосовно посилань скаржника на те, що п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385, не зобов`язує одночасно мати і картку водія і роздруківку даних роботи тахографа, колегія суддів зазначає, що будь-якого з цих документів позивачем не було надано ані відповідачу під час перевірки, ані суду першої інстанції під час розгляду справи, та в матеріалах справи такі докази відсутні. Крім того, згідно актів перевірки водії будь-яких пояснень, заперечень на вказані акти не надали.

Колегія суддів зауважує, що доводи апелянта про відсутність в останнього статусу автомобільного перевізника та відсутність порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме перевезення вантажу за відсутності особистих карток водіїв транспортних засобів, спростовуються наведеними вище матеріалами справи, а тому є необґрунтованими та до уваги не приймаються.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБУД-АВТО» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року в адміністративній справі №280/2332/23 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року в адміністративній справі №280/2332/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко