Справа № 380/3028/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/3028/23 пров. № А/857/15846/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі №380/3028/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення (головуючий суддя першої інстанції Кузан Р.І., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 28.07.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також ГУПФ України у Львівській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі також ГУПФ України в Одеській області, відповідач 2), в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.08.2022 № 94 щодо відмови у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 12.08.2022, зарахувавши до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 30.11.1993 по 31.12.1997.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.08.2022 звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком та долучив відповідні документи. Однак, Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно відмовлено йому у призначенні пенсії за віком. Зазначає, що Головним управлінням пенсійного фонду України в Одеській області не враховано до загального стажу позивача роки ведення підприємницької діяльності, а саме з 30.11.1993 по 31.12.1997. Позивач вказує, що звертаючись до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком ним подано свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, довідку №4760/ДП/13-01-12-04-14 від 06.07.2022, довідку ГУ ДПС у Львівській області та довідку ГУ ПФУ у Львівській області, які підтверджують, що він був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 30.11.1993. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернувся з даним позовом та просить позов задовольнити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2023 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позов до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити повністю. Вважає, що рішення суду винесене з порушенням вимог ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а також при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує зокрема на те що посилання Львівського окружного адміністративного суду на лист Головного управління ДПС у Львівській області №4760/ДП/13-01-12-04-14 від 06.07.2022, в якому зазначено про відсутність інформації щодо сплати податків до 1998 року є помилковим, оскільки відсутність інформації в органі, який контролює, перевіряє порядок, повноту та своєчасність сплати податків не може слугувати підтвердженням того, що позивачем не сплачувались податки за цей період.

Відповідач поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта.

Згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної-особи серії В00 №896097 ОСОБА_1 з 30.11.1993 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Позивач 12.08.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком.

19.08.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за результатами розгляду заяви прийнято рішення № 94 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність страхового стажу 29 років.

На думку позивача відповідачем протиправно не враховано період зайняття ним підприємницькою діяльністю з 30.11.1993 по 31.12.1997.

Вважаючи рішення відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком протиправним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати ним відповідних внесків, не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до його страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 30.11.1993 по 31.12.1997. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що позивач будучи фізичною особою-підприємцем за період з 30.11.1993 по 31.12.1997 перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував страхові внески. Позивачем будь-якого документального підтвердження вказаного, як до відповідача, так і до суду надано не було.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору, оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Умови, порядок обчислення, підтвердження та зарахування періодів роботи (трудового стажу) до страхового стажу для призначення пенсії, врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 № 22-1, (в редакції постанови правління ПФУ від 07 липня 2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами першою та другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У спірний період, а саме з 30.11.1993 по 31.12.1997 порядок та підстави оформлення трудових пенсій, а також визначення страхового стажу, були врегульовані нормами Закону №1788-XII.

Відповідно до пунктів «а», «б» статті 3 Закону №1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема:

- особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

- особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;

Згідно з статтею 56 Закону №1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою набуття особою права на трудову пенсію є наявність страхового стажу за який сплачено страхові внески до Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.1 ч. 3-1 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно з статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.

Відповідно до п.4 Порядку №637 час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Таким чином, з аналізу наведених положень суд дійшов висновку, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме: до 01.05.1993 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків; з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків

Водночас, для зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.05.1993 по 31.12.1997 не передбачено необхідності надання пенсійному органу якихсь додаткових документів. Тобто, для підтвердження наявності страхового стажу за цей період необхідно керуватись загальними нормами Закону №1788-XII. За цей період особі достатньо подати докази здійснення нею підприємницької діяльності та сплати страхових внесків за цей період.

Також суд звертає увагу, що відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 5-5 від 10.06.1994 (далі Інструкція №5-5, чинної у спірний період) усі підприємства, у тому числі з іноземними інвестиціями, а також громадяни, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокати зобов`язані зареєструватись як платники внесків в органах Пенсійного фонду в районах (містах) у 10-денний строк з дня одержання свідоцтва про реєстрацію в місцевих органах державної влади, про що отримують повідомлення Фонду (додаток №1).

Згідно з пунктом 18 Інструкції №5-5, для обчислення суми внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключно їхній праці, а також для адвокатів, береться оподаткований чистий доход, який вираховується як різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, на підставі копій податкових декларацій. Громадянам, які займаються підприємницькою діяльністю на основі патенту, нараховуються внески з тієї суми доходу, з якої визначається плата за патент.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Інструкції про порядок обчислення сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 06.09.1996 №11-1 (далі - Інструкція №11-1 (чинної у спірний період), платниками обов`язкових внесків на державне соціальне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності.

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції від 06.09.1996 №11-1 платники, перелічені в пп.2.2, 2.4 зобов`язані зареєструватись в органах Пенсійного фонду в районах (містах) за юридичною адресою, а платники, зазначені у п. 2.7 за постійним місцем проживання.

Аналіз вищезазначених положень законодавства свідчить про те, що у період з 1993 по 01.07.2000 на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій період здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.

Водночас, такі висновки в цілому відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.10.2018 року в справі №643/20104/15-а, відповідно до якої, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Зазначена правова позиція в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

З матеріалів справи слідує, що на підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивачем надано відповідачу та до суду копію листа Головного управління ДПС у Львівській області №4760/ДП/13-01-12-04-14 від 06.07.2022, копію листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.07.2022 №762/56-16 та свідоцтво про державну реєстрацію фізичної-особи серії В00 №896097.

Однак, вказані документи не містять інформації про сплату страхових внесків, а також щодо здійснення позивачем у період з 30.11.1993 по 31.12.1997 підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у Львівській області №4760/ДП/13-01-12-04-14 від 06.07.2022 позивачем було сплачено податки з 1998 року по 2007 рік. Додатково повідомлено, що за даними інформаційної системи органів ДПС відсутня інформація щодо сплати податків до 1998 року.

При цьому матеріали справи не містять доказів заборгованості щодо сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів за весь період здійснення підприємницької діяльності, у тому числі: з 30 листопада 1993 року по 31 грудня 1997 року.

У свою чергу, відповідач не надав суду жодної інформації про наявність заборгованості позивача за платежами до Пенсійного фонду України.

Таким чином, можна зробити висновок, що відсутність заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності, а тому суд першої інстанції неправомірно не зарахував спірні періоди провадження підприємницької діяльності до страхового стажу позивача.

За наведених обставин, рішення відповідача 2 від 19.08.2022 № 94, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком внаслідок недостатності у нього страхового стажу прийнято безпідставно і необґрунтовано, а тому є протиправним. Тому, суд вважає за необхідне скасувати таке рішення, оскільки воно прийнято без врахування періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності за період з 30 листопада 1993 року по 31 грудня 1997 року, який повинен бути зарахований пенсійним органом до страхового стажу позивача.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.08.2022 суд зазначає наступне.

Колегія суддів вважає передчасними вимоги про зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком, оскільки задоволення позову у спосіб, заявлений позивачем, може призвести до не відповідного розрахунку страхового стажу позивача.

Отже з метою відновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах наявні підстави для зобов`язання органу Пенсійного фонду зарахувати до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком, періоду здійснення підприємницької діяльності, з 30 листопада 1993 року по 31 грудня 1997 року, а також зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 12.08.2022 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки, не правильно встановивши обставини справи, обрав не правильний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для скасування рішення суду та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, на користь ОСОБА_1 слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, як суб`єкта владних повноважень, за рахунок його бюджетних асигнувань (1073,60 + 1610,40) 2684 грн сплаченого при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції судового збору.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі № 380/3028/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.08.2022 №94 щодо відмови у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 12.08.2022 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. сплаченого при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький