Справа № 260/10085/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2023 рокум. Ужгород№ 260/10085/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 , а саме: в Тираспольський виробничий кооператив Ера з 21.09.1988 по 26.03.1990 (гр. 4,5,6 трудової книжки), в Проектно-виробничому і Архітектурно-виробничому бюро управління Головного Архітектора з 28.03.1990 року по 04.11.1990 року (гр. 7,8 трудової книжки) та навчання денної форми з 01.09.1980 по 17.06.1986 рік в Дніпропетровському інженерно-будівельного інституті, диплом серії НОМЕР_2 , запис трудової книжки гр.1; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням періоду трудової діяльності згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 , а саме: в Тираспольський виробничий кооператив Ера з 21.09.1988 по 26.03.1990 (гр. 4,5,6 трудової книжки), в Проектно-виробничому і Архітектурно-виробничому бюро управління Головного Архітектора з 28.03.1990 року по 04.11.1990 року (гр. 7,8 трудової книжки) та навчання денної форми з 01.09.1980 по 17.06.1986 рік в Дніпропетровському інженерно-будівельного інституті, диплом серії НОМЕР_2 , запис трудової книжки гр.1 з моменту права на пенсійне забезпечення.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 жовтня 2023 року вона звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком, однак у задоволенні такої було відмовлено з огляду на недостатність страхового стажу. Так, до такого не було зараховано окремі періоди роботи, оскільки наказ про прийняття в трудовій книжці дописано іншим чорнилом, а запис про звільнення не завірено печаткою. Зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на керівника підприємства, а тому невиконання таких вимог не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист. Окрім того, до страхового стажу протиправно не було зараховано період навчання у вищому навчальному закладі.

21 грудня 2023 року відповідач 1 надіслав до суду відзив на позов №0700-0902-8/72508 від 19.12.2023, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити, аргументуючи безпідставністю такого. Зокрема, зазначив, що за результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів встановлено відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком. При цьому до страхового стажу не було зараховано період роботи з 21.09.1988 по 26.03.1990 у зв`язку з тим, що наказ про прийняття дописано іншим чорнилом, а також з 28.03.1990 по 04.11.1990 оскільки запис про звільнення не завірено печаткою, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.11.2023 надано відповідачу 2 строк для подання відзиву на позов. Окрім того, повідомлено про передбачені ч. 4 ст. 159 КАС України наслідки не подання суб`єктом владних повноважень відзиву на позову.

Вказана ухвала була надіслана до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві в підсистемі «Електронний суд» та отримана 24 листопада 2023 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, складеною уповноваженим працівником Закарпатського окружного адміністративного суду.

Однак відповідач 2 відзив у встановлений судом строк до суду не надіслав, про причини неподання такого не повідомив, про продовження процесуального строку для його подання не клопотав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

З огляду на вищенаведене суд вважає за можливе застосувати наслідки, передбачені ч. 4 ст. 159 КАС України.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2023 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою про призначення пенсії за віком, до якої, серед іншого, долучила трудову книжку серії НОМЕР_3 від 03.11.1986.

Вказана заява ОСОБА_1 , відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві), яке рішенням №91 від 13.10.2023 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу не зараховано період роботи з 23.09.1988 по 26.03.1990 (у зв`язку з тим, що наказ про прийняття дописано іншим чорнилом) та з 28.03.1990 по 04.11.1990 (з огляду на те, що запис про звільнення не завірено печаткою).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Під «страховим стажем» згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як вбачається з оскарженого рішення ГУ ПФУ в м. Києві, страховий стаж ОСОБА_1 на день звернення до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії складав 29 років 10 місяців 20 днів. Поряд з цим відповідач 2 відмовився зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи згідно із записами трудової книжки з 23.09.1988 по 26.03.1990 та з 28.03.1990 по 04.11.1990.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р.

П. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (що була чинна на момент видачі трудової книжки позивача).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачами, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подала, в тому числі трудову книжку НОМЕР_3 від 03.11.1986, в якій наявні відомості про прийняття ОСОБА_1 21 вересня 1988 року на роботу на посаду інженера-кошторисника Тираспільського виробничого кооперативу «Ера» та звільнення з такої 26 березня 1990 року, а також прийняття 28 березня 1990 року на роботу на посаду техніка сектору планування забудови міста в ПП і АП бюро УГА м. Тирасполя та звільнення з такої 04 листопада 1990 року. Так, зазначені відомості внесені з дотриманням вимог Інструкції, зокрема, відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписом уповноваженої особи. Відомості про період роботи в кооперативі «Ера» також завірені печаткою установи. Разом з тим відомості про роботу в ПП і АП бюро УГА м. Тирасполя печаткою не завірені.

Свою відмову зарахувати такі період до страхового стажу ОСОБА_1 ГУ ПФУ в м. Києві аргументує окремими недоліками у заповненні трудової книжки, а саме тим, що наказ про звільнення дописано іншим чорнилом, а запис про звільнення не завірено печаткою.

Однак суд не вважає такі мотиви достатніми для не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи, оскільки незважаючи на окремі незначні недоліки в заповненні спірних записів трудової діяльності позивача, з таких точно можна встановити про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Доказів визнання недостовірними записів у трудових книжках щодо даних періодів роботи відповідачем 2 суду не надано.

При цьому суд зазначає, що обов`язок щодо повноти та правильності внесення до трудової книжки даних покладено на роботодавця, тобто на підприємство, де працювала позивач.

Отже працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

З аналізу наведених норм суд вважає, що оскільки відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки або його відсутність/нечіткість на трудовій книжці, а також інші незначні недоліки у її заповненні не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення такої.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що відомості трудової книжки НОМЕР_3 від 03.11.1986 є належним доказом підтвердження трудової діяльності ОСОБА_1 .

Окрім того, суд звертає увагу відповідача 2 на те, що він, як уповноважений на призначення пенсії орган, може самостійно звертатися до підприємств з метою здійснення перевірки поданих заявником відомостей, достовірність яких ставиться під сумнів. Однак матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем 2 дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження трудового стажу позивача за спірні періоди роботи, як і відсутні докази на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача є хибними.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що оскаржене рішення ГУ ПФУ в м. Києві підлягає скасуванню, а спірні періоди роботи зарахуванню до страхового стажу позивача.

Окрім того, позивач оскаржує протиправність дій відповідача 2 щодо не зарахування до її страхового стажу періоду навчання в Дніпропетровському інженерно-будівельному інституті з 01.09.1980 по 17.06.1986 року.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_3 від 03.11.1986, ОСОБА_1 у період з 01.09.1980 по 17.06.1986 навчалася в Дніпровському інженерно-будівельному інституті, що підтверджується дипломом №007942 від 21.06.1986.

Поряд з цим, у період проходження такого навчання позивачу надавалась академічна відпустка по догляду за дитиною, а саме: з 30.11.1984 по 30.09.1985, що підтверджується архівною довідкою №38-24-223 від 18.10.2019, виданою Державним вищим навчальним закладом «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури».

Відповідно до наявного в матеріалах відмовної пенсійної справи розрахунку страхового стажу, такий період навчання з 01.09.1980 по 17.06.1986 був зарахований тільки частково, а саме в частині перебування в академічній відпустці по догляду за дитиною з 26.07.1984 по 14.08.1986. Будь-якої аргументації причин не зарахування періоду навчання у вищому навчальному закладі до страхового стажу ОСОБА_1 оскаржене рішення ГУ ПФУ в м. Києві не місить. Відповідача 2 жодних мотивів правомірності своїх дій, всупереч ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, суду не наводить.

Нормами п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону №1788 передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Враховуючи вищезазначені законодавчі норми та підтвердження спірного періоду належними доказами, суд вважає, що незарахований ГУ ПФУ в м. Києві період навчання з 01.09.1980 по 25.07.1984 підлягає зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 .

Поряд з цим позовна вимога про зобов`язання зарахувати період з 26.07.1984 по 17.06.1986 задоволенню не підлягає, оскільки такий був самостійно врахований відповідачем 2 при прийнятті оскарженого рішення.

Окрім того, не підлягають задоволенню звернуті до ГУ ПФУ в Закарпатській області позовні вимоги, оскільки в ході розгляду справи судом було встановлено, що з врахуванням принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань подана ОСОБА_1 заява про призначення пенсії була розглянута саме ГУ ПФУ в м. Києві.

З огляду на те, що страховий стаж ОСОБА_1 з урахуванням встановлених судом в даній адміністративній справі обставин є достатнім для призначення пенсії за віком, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 досягла 60-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , а із заявою про призначення пенсії звернулася 06 жовтня 2023 року (тобто в межах 3-місячного терміну), суд вважає, що пенсію позивачу слід призначити в порядку п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058, з 14 вересня 2023 року.

З врахуванням вищенаведеного позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 , а саме: в Тираспольському виробничому кооперативі «Ера» з 21.09.1988 по 26.03.1990, в Проектно-виробничому і Архітектурно-виробничому бюро управління Головного Архітектора з 28.03.1990 року по 04.11.1990 року та період навчання в Дніпропетровському інженерно-будівельного інституті з 01.09.1980 по 25.07.1984.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням періоду трудової діяльності згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 , а саме: в Тираспольському виробничому кооперативі «Ера» з 21.09.1988 по 26.03.1990, в Проектно-виробничому і Архітектурно-виробничому бюро управління Головного Архітектора з 28.03.1990 року по 04.11.1990 року та періоду навчання в Дніпропетровському інженерно-будівельного інституті з 01.09.1980 по 25.07.1984 з 14 вересня 2023 року.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань 805,20 грн. (Вісімсот п`ять гривень 20 коп.) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін