Справа № 520/26842/23
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 р. справа №520/26842/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Григоров Д.В.,

при секретарі судового засідання Сабельнік Б.В.,

за участю:

представника позивача - Вернигор О.В.,

представника відповідача - Лютянський М.Я., Рожкова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17-а, м. Дніпро, 49005, ), Головного управління ДПС у Харківській області утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (61057, Харківська обл., Харківський р-н, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) , про скасування наказу, податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви):

- скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області №3593-п від 01.08.2023р.;

- скасувати податкове повідомлення рішення №8 від 07.09.2023р. на суму 1020грн.;

- скасувати податкове повідомлення рішення №8 від 07.09.2023р.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області №3593-п від 01.08.2023р. та спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки наказ про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 №3593-п від 01.08.2023р. не містить жодних посилань на наявну інформацію та/або отриману в установленому законодавством порядку про допущені порушення вимог законодавства позивачем, джерело отримання такої інформації, а отже не містить конкретних підстав для призначення перевірки. З урахуванням наведеного вважав, що оскаржуваний наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області №3593-п від 01.08.2023р. та, відповідно, податкові повідомлення-рішення №8 від 07.09.2023р., №8 від 07.09.2023р. є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 03.10.2023р. відкрито спрощене позовне провадження відповідно до положень ст. 257 КАС України без виклику сторін. Ухвалою суду від 20.10.2023р. призначено судове засідання у справі.

Відповідачем - ГУ ДПС у Дніпропетровській області подано відзив на адміністративний позов, у якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість .

Відповідачем - ГУ ДПС у Харківській області подано відзив на адміністративний позов, у якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог.

Представником позивача до суду надано відповідь на відзиви, згідно якої він підтвердив раніше викладену правову позицію та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач - ГУ ДПС у Дніпропетровській області подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому останній, підтвердив раніше викладену правову позицію та просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, що викладені в позовній заяві.

Представники відповідачів - ГУ ДПС у Харківській та Дніпропетровській областях в судовому засіданні проти позову заперечували та просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову та заперечень проти нього, суд встановив наступне.

01 серпня 2023 року в.о. начальника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з посиланням на статтю 191, статтю 20, підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80, підпункт 69.2 пункту 69 розділу ХХ Податкового кодексу України, з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), прийнято наказ №3593-П "Про проведення фактичної перевірки", яким наказано провести з 01 серпня 2023 року фактичну перевірку тривалістю не більше 10 діб магазину "Оптовичок" за адресою: АДРЕСА_2 , у якому здійснює підприємницьку діяльність позивач, за період діяльності у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Не погодившись із вказаним наказом "Про проведення фактичної перевірки", а також вважаючи його протиправним, представником позивача 21.08.2023р. подано до Державної податкової служби України скаргу, за наслідком розгляду якої контролюючим органом складено та направлено лист від 15.09.2023р. №27361/6/99-00-07-04-01-06, яким зазначено, що доводи викладені у скарзі не знайшли свого підтвердження, а тому наказ про проведення фактичної перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 01.08.2023р. №3593-П виданий в межах повноважень та у відповідності до чинного законодавства України, і як результат підстав для його скасування немає.

Перевірку розпочато 01.08.2023р. о 14 год. 36 хв. після вручення особі, що здійснює розрахункові операції - продавцю ОСОБА_2 , наказу №3593-П "Про проведення фактичної перевірки" від 01.08.2023р. та ознайомлення з направленням на перевірку від 01.08.2023р. №4737 та №4738 на виконання п. 81.1 статті 81 ПК України, що підтверджується відповідними відмітками про вручення та підписом уповноважених осіб у направленнях на перевірку, копії яких містяться у матеріалах справи.

За результатами вказаної перевірки було складено акт фактичної перевірки від 07 серпня 2023 року за №218/04/36/07-08/РРО/ НОМЕР_1 , за висновком якого, встановлено порушення п. 1, 2, 10, 11, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п. 85.2 ст. 85 ПК України, Наказу МРУ №13 від 21.01.2016р. «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок).

На підставі акту фактичної перевірки від 07.08.2023р. за №218/04/36/07-08/РРО/ НОМЕР_1 ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення №8 від 07.09.2023р., яким до ФОП ОСОБА_1 за порушення п. 85.2 ст. 85 ПК України застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 1020,00 грн., а також податкове повідомлення-рішення №8 від 07.09.2023р., яким до ФОП ОСОБА_1 за порушення п. 1, 2,10, 11, 12 ст. 3 Закону України Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 116699,35 грн.

Копія розрахунку суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) наявна у матеріалах справи.

Не погоджуючись із наведеним, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Положеннями цієї глави ПК, України встановлюється чітке розмежування щодо порядку проведення окремих видів перевірок, зокрема, й щодо місця проведення податкових перевірок.

Так, згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.

Отже, виходячи з буквального аналізу змісту норми підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, проведення фактичної перевірки вимагає чіткого з`ясування місця безпосереднього провадження платником податків конкретного виду діяльності та фактичного проведення цієї перевірки у такому місці або ж за місцем розташування тих чи інших об`єктів, які використовуються господарюючим суб`єктом у його діяльності, яка охоплюється предметом фактичної перевірки.

Таким чином, на відміну від фактичної перевірки документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, а також отриманих податковим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків, що охоплюється предметом саме документальної перевірки: своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків та зборів. Натомість проведення фактичної перевірки не передбачає контролю за нарахуванням і сплатою податків.

Суд звертає увагу, що особливість фактичних перевірок та їх відмінність від усіх інших перевірок, які проводяться податковими органами, полягає у тому, що при їх проведенні перевіряються не бухгалтерські документи, а правильність фактичних дій (фактичного стану речей) суб`єкта підприємницької діяльності. Тому, така перевірка проводиться не за місцем розташування платника податку (місцем розташування органу управління), а саме за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.03.2023р. у справі № 380/13375/21.

Також, підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено статтею 80 Податкового кодексу України.

В даній справі судом встановлено, що відповідач в наказі від 01.08.2023р. №3593-П "Про проведення фактичної перевірки" зазначає, що перевірка призначається з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) з посиланням на статтю 191, статтю 20, підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80, підпункт 69.2 пункту 69 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Пунктом 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування;

- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 ПК України;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Тобто, фактична перевірка проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом за обов`язкової наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 ст.80 Податкового Кодексу.

Відтак, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.

Реалізація відповідних функцій у визначеній сфері щодо призначення таких перевірок не є безмежною. Такими функціями контролюючий орган наділений законодавчо на постійній основі, однак реалізація таких функцій певним чином обмежена законодавством. Тобто, не в будь-якому випадку за наявності компетенції на проведення перевірки, така перевірка може бути призначена.

Стаття 80 ПК України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки

Суд, проаналізувавши зміст Наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 01.08.2023р. №3593-П "Про проведення фактичної перевірки" встановив, що у ньому відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють. У наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності підприємця вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом. Одночасно, суд звертає увагу, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. При встановленні однією правовою нормою декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.12.2022р. у справі №500/1331/21.

Тобто, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього підприємства, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.

В ході розгляду справи представник відповідача - ГУ ДПС у Дніпропетровській області наполягав на тому, що підставою для проведення перевірки слугувала скарга споживача, проте посилань на це оскаржуваний наказ не містить.

Крім того, щодо підстави для проведення фактичної перевірки позивача, а саме підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: - письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.

Як вбачається з відзиву, а також наданої до суду копії листа про розгляд адвокатського запиту та надання документів ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 08.08.2023р. №52806/6/04-36-07-08-14, до контролюючого органу звернулися споживачі з інформацією про систематичну не видачу розрахункових документів, можливу торгівлю фальсифікатом та продаж алкоголю на розлив, що слугувало підставою для проведення фактичної перевірки позивача.

Суд зазначає, що, виходячи з положень підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, повинні існувати конкретні фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки, а підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів.

Судом було витребувано від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області оригінал або належним чином засвідчену копію звернення (скарги) споживача про порушення порядку проведення розрахункових операцій з боку ФОП ОСОБА_1 , яке стало підставою для прийняття оскаржуваного наказу на проведення фактичної перевірки №3593-п від 01.08.2023р.

Відповідачем надана суду копія скарги від 18.07.2023р. №П-106.

Дослідивши вказаний доказ з урахуванням вимог ст., ст. 72, 73, 74, 75, 76 КАС України, суд зазначає, що зазначена скарга не містить даних щодо особи скаржника. Зазначене пояснювалося відповідачем необхідністю захисту персональних даних особи- скаржника. Представник позивача наполягав, що такий захист в даному випадку не вимагається законом, оскільки доказ наданий на вимогу суду, обробка персональних даних не здійснюється та, за відсутності у скарзі зазначення особи скаржника, неможливо встановити чи була скарга дійсно надана конкретною особою або була анонімною.

В зв`язку з наведеним суд зазначає, що за змістом підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України підставою для перевірки є письмове звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно статті 5 Закону України "Про звернення громадян" звернення може бути усним чи письмовим. У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Згідно ч. 1 ст. 8 зазначеного вище Закону, письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Суд наголошує, що розгляд справи відбувається на підставі тих доказів, які надані до матеріалів справи.

Доказ, наданий на вимогу суду - скарга від 18.07.2023р. №П-106 не містить зазначення прізвища, ім`я, по батькові, місця проживання громадянина, отже звернення оформлене з порушенням Закону України "Про звернення громадян". Відповідно ним не доводиться належним чином правових підстав для призначення перевірки згідно підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Таким чином, суд вважає, що наведене свідчить про відсутність фактичних підстав для прийняття оскаржуваного наказу та необхідності здійснення податкового контролю за діяльністю ФОП ОСОБА_1 у формі фактичної перевірки, що є додатковою підставою вважати оскаржуваний наказ таким, що не відповідає приписам чинного законодавства.

Що стосується посилання представника відповідача - ГУ ДПС у Дніпропетровській області на те, що відомості про особу скаржника - споживача було вилучено податковим органом з метою захисту його персональних даних, суд погоджується в цьому випадку з доводами представника позивача та зауважує, що в разі знесособлення відомостей про особу скаржника відповідно до вимог закону, відповідач мав здійснити про це відповідні позначення.

Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України встановлено, що Податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, Акту перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень - рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме: спочатку провести податкову перевірку.

Нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 16 лютого 2016 року (справа № 826/12651/14), від 27 січня 2015 року (справа № 21 -425а14) та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 березня 2018 року (справа № 1570/7146/12), від 24 жовтня 2018 року (справа № 808/1746/15), від 04 лютого 2019 року (справа № 807/242/14), від 11 липня 2019 року (справа № 804/8855/14), від 24 квітня 2020 року (справа № 440/5997/18).

При цьому суд не повинен надавати оцінку правомірності спірного рішення, оскільки порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 160/8859/18 та від 30 червня 2019 року у справі № 825/1747/17, від 11.06.2020 у справі № 804/17146/14 та від 17.06.2020 у справі № 807/1672/15.

Отже, у разі недотримання вимог проведення податкової перевірки, у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішень за результатами виявлених порушень.

Таким чином, порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої, а у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

При цьому, суд відхиляє доводи позовної заяви про відсутність належного розгляду скарги на наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області №3593-п від 01.08.2023р. про проведення перевірки та, як наслідок цього, висновки про те, що його слід вважати скасованими.

Суд зазначає, що порядок листування через електронний кабінет платника регламентується Законом України від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян».

Згідно із частиною першою ст. 1 Закону №393, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

При цьому звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. Загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п' яти днів (абзац перший ст. 20 Закону №393).

Посилання представника позивача щодо розгляду поданої ним скарги відповідно до «Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами» у двадцятиденний термін є помилковим, адже зазначений порядок передбачає розгляд скарг стосовно податкових-повідомлень-рішень та рішення про застосування фінансових санкцій, а не наказу про проведення перевірки.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 6-11, 139, 242 246, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області №3593-п від 01.08.2023р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області №8 від 07.09.2023р.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області №8 від 07.09.2023р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три) гривні, 60 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області () на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три) гривні, 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 27.12.2023р.

Головуючий суддя Д.В. Григоров