Справа № 280/6401/22
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 280/6401/22
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01.05.2023 року в адміністративній справі №280/6401/22 за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (далі позивач, ГУ Держпродспоживслужби) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач, ФОП ОСОБА_1 ), в якому просило: стягнути з відповідача до Державного бюджету штрафні санкції у розмірі 102000,00 грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.04.2023 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, вказані у позовній заяві від 09.11.2022 року. Позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 5 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду заяви, в якій вказати інші підстави для поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.

26.04.2023 року до суду на виконання вимог ухвали суду від 19.04.2023 року надійшла заява про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та його поновлення.

З посиланням на постанову Верховного суду від 29.09.2022 року по справі №500/1912/22 та рекомендації Ради суддів України від 24.02.2022 року обґрунтовуючи поважність пропуску строку на звернення до суду, заявник зазначає про те, що на території Запорізької області ведуться активні бойові дії, в зв`язку із чим постійно відбуваються ракетні чи інші обстріли території м. Запоріжжя та передмістя, критичної інфраструктури міста, оголошуються довготривалі повітряні тривоги. Нестабільні умови в роботі становлять поважну причини у пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.05.2023 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, вказані у заяві (№17068 від 26.04.2023 року) Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, залишено без розгляду позовну заяву Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій.

Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постановами Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області від 08.07.2021 року №7, 8 на ФОП ОСОБА_1 накладено штрафні санкції в розмірі 102000,00 грн. за невиконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 14.05.2021 року № 14, 15, 18, 19.

Не погоджуюсь із даними постановами, ФОП ОСОБА_1 оскаржила їх в судовому порядку, подавши до Запорізького окружного адміністративного суду відповідний позов. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року у справі №280/10934/21 у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що з 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 введено військовий стан на території України.

Таким чином, строк звернення позивача з позовом про стягнення і штрафних санкції з ФОП ОСОБА_1 до адміністративного суду сплинув саме під час воєнного стану.

Через введення воєнного стану в Україні наказом начальника і Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області від 26.02.2022 року №20-кп «Про встановлення простою в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Запорізькій області» встановлено з 28.02.2022 року простій. Відповідно до п. 2 цього наказу, простій Головного управління виник не з вини працівників та зумовлений загрозою їх життя та здоров`ю.

Крім того, поважність пропуску строку на звернення до суду обумовлена тим, що на території Запорізької області ведуться активні бойові дії, в зв`язку із чим постійно відбуваються ракетні чи інші обстріли території м. Запоріжжя та передмістя, критичної інфраструктури міста, оголошуються довготривалі повітряні тривоги.

Зважаючи на статистичні дані щодо історії повітряних тривог у м. Запоріжжя, зазначені на сайті https://air-alarms.in.ua, внаслідок російської військової агресії з 24.02.2022 року по 22.04.2023 року кількість повітряних тривог у місті складає 1649, небезпека тривала 1370 годин. Враховуючи алгоритм дій при повітряній тривозі працівники Головного управління повинні перебувати в укриттях, тому в цей час не в змозі виконувати свої безпосередні трудові обов`язки.

Такі наслідки війни (повітряна тривога, відсутність електрозабезпечення, неможливість використання транспорту, ракетна чи інше збройне ураження території міста), нестабільні умови в роботі також становлять поважну причину у пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що суд не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду. Інших доводів поважності причин пропуску строку заявником не зазначено.

За статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до частини 1 статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 1, 2 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

За приписами ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд зазначає, що застосування ч. 3 ст. 123 КАС України вимагає дотримання одночасно двох умов: виявлення факту пропуску строку після відкриття провадження у справі, та відсутність клопотання позивача про поновлення такого строку або неповажність причин для поновлення строку, вказаних у клопотанні.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18 перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», не залежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішенні судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі згідно частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

За абзацом 2 частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Отже, вказаними нормами встановлений тримісячний строк звернення до суду з позовом суб`єкта владних повноважень.

За загальним правилом, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 року у справі № 233/2021/19 конкретизувала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (п. 39).

Колегія суддів зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі обставин окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

Матеріали справи свідчать, що Головним управлінням Держпродспоживслужби в Запорізькій області прийнято постанови від 08.07.2021 року №7, №8, якими на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 68000,00 грн. та 34000,00 грн., відповідно.

Копії постанов Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області від 08.07.2021 року №7, №8 про накладення штрафу відповідачем отримано 31 липня 2021 року.

Не погоджуюсь із постановами Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області від 08.07.2021 року №7, №8 про накладення штрафу, відповідач звернулась із позовною заявою про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу №7 та №8 від 08.07.2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року по справі №280/10934/21 у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року по справі №280/10934/21 набрало законної сили 12.03.2022 року.

Отже, строк сплинув 12 червня 2022 року.

З позовом про стягнення штрафних санкцій відповідач звернувся до суду 09 листопада 2022 року, тобто, з пропуском встановленого процесуальним законом строку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 року у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд не приймає до уваги посилання скаржника в підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з позовом посилається на введення воєнного стану та простою в роботі Управління до стабілізації ситуації в Україні, рекомендацію Ради суддів України від 24.02.2022 року щодо продовження строків в умовах воєнного стану, з огляду на те, що питання поновлення строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку у всіх абсолютно випадках, тим більш, якщо позов подає суб`єкт владних повноважень і не наводить належного обґрунтування причин, які унеможливили його подання у більш стислий строк. Скаржником не обґрунтовано яким чином вказані обставини унеможливили своєчасне подання скарги та, відповідно, не надано суду жодних доказів на підтвердження існування таких обставин.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 17 жовтня 2022 року у справі № 320/3537/19, від 17 жовтня 2022 року у справі №640/32298/20, від 17 жовтня 2022 року у справі №990/134/22, від 13 жовтня 2022 року у справі №200/7905/20-а, від 12 жовтня 2022 року у справі № 520/6082/21, від 12 жовтня 2022 року у справі №420/22078/21.

Так, Верховний Суд у постановах від 26 вересня 2022 року у справі № 560/403/22 та від 16 лютого 2023 року у справі № 640/7964/21 зазначив, що лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу державної влади, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу. Неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Суб`єкт владних повноважень не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання апеляційної скарги.

Опубліковані 24.02.2022 року Радою суддів України рекомендації роботи судів в умовах воєнного стану, серед яких рекомендовано по можливості продовжувати різного роду строків щонайменше до закінчення воєнного стану, мають рекомендаційний характер і враховується судом у сукупності із іншими обставинами та доказами, які свідчать про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Крім того, скаржником не надано доказів на підтвердження відсутності енергопостачання у приміщенні Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області у період з 24.02.2022 року по 09.11.2022 року, що зумовили неможливість підготовки та подання позову у визначений процесуальним законодавством строк.

Суд також зазначає, що відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Позивач звернувся до суду 09 листопада 2022 року, тобто у період дії воєнного стану та у період простою, встановленому наказом від 26 лютого 2022 року № 20-кп.

Доказів припинення простою у роботі Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, встановленого наказом від 26 лютого 2022 року № 20-кп, чи окремих структурних підрозділів Управління, позивачем не надано.

Суд зазначає, що у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішніх процедур. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, звертаючись до суду з позовом з пропуском строку звернення до суду, позивач не надав доказів стосовного того, які фактичні обставини змінились станом на 09 листопада 2022 року у порівнянні з періодом з дати введення простою з 28 лютого 2022 року, до дати спливу строку звернення до суду з даним позовом до 12 червня 2022 року, що надало можливість позивачу звернутись до суду з цим позовом.

Також скаржником не наведено підстав неможливості передачі повноважень або їх частини у тому числі щодо звернення до суду з позовом, до іншого територіального органу.

З урахуванням викладеного не вбачається підстав для можливості визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду. Інших доводів поважності причин пропуску строку заявником не зазначено.

Колегія суддів зауважує, що у позивача існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на оскарження спірного наказу у встановлений законом строк.

Колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

У рішенні від 18.10.2005року у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

У цьому аспекті колегія суддів звертає увагу на сформульований Верховним Судом у постанові від 18.01.2023 року у справі № 160/6211/21 правовий висновок, відповідно до якого встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого законом або судом проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень або судове рішення отримують додаткову легітимність (стабільність) та не передбачатимуть можливості перегляду (скасування), а правові наслідки їх прийняття (вчинення) не будуть відмінені. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, а також судового рішення. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності та об`єктивності, поведінки сторін, значимості справи та її впливу на суспільні відносини і національну безпеку, наявності фундаментальної судової помилки, а також непереборності обставин, що спричинили пропуск строку.

З урахуванням установлених обставин справи, часу, що минув, а також пропорційності та юридичної визначеності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неповажності причин пропуску позивачем строку звернення до суду та наявності з огляду на вказане підстав для залишення позову без розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01.05.2023 року в адміністративній справі №280/6401/22 за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко