Справа № 580/8581/23
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/8581/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Єжелі А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року, суддя Гаврилюк В.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління у Вінницькій області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неврахування при обчисленні пенсії ОСОБА_1 заробітної плати за періоди роботи в рф згідно довідок № 9 від 02.02.2012 року, № 1 від 21.06.2010 року, № 82 від 03.02.2012 року, № 75 від 14.10.2014 року, № 74 від 14.10.2014 року, № 133 від 03.10.2014 року, № 20 від 18.03.2016 року та № 32 від 18.04.2016;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію з врахуванням заробітної плати підтвердженої довідками № 9 від 02.02.2012 року, № 1 від 21.06.2010 року, № 82 від 03.02.2012 року, № 75 від 14.10.2014 року, № 74 від 14.10.2014 року, № 133 від 03.10.2014 року, № 20 від 18.03.2016 року та № 32 від 18.04.2016 року починаючи з дати її призначення, а саме з 10 вересня 2022 року та провести виплату недорахованих сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що на виконання рішення суду від 01 червня 2023 року у адміністративній справі № 580/491/23 ГУ ПФУ у Вінницькій області призначив позивачці пенсію за віком з 10 вересня 2022 року, однак при обчисленні пенсії не зарахувало заробітну плату, яка підтверджена довідками № 9 від 02.02.2012 року, № 1 від 21.06.2010 року, № 82 від 03.02.2012 року, № 75 від 14.10.2014 року, № 74 від 14.10.2014 року, № 133 від 03.10.2014 року, № 20 від 18.03.2016 року та № 32 від 18.04.2016 року, тоді як неврахування заробітної плати згідно вказаних довідок значно знижує коефіцієнт заробітку та негативно впливає на розмір її пенсії.

Відповідно до ухвали від 22.09.2023 розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неврахування під час обчислення пенсії ОСОБА_1 заробітної плати за періоди роботи в російській федерації згідно довідок № 9 від 02.02.2012, № 1 від 21.06.2010, № 82 від 03.02.2012, № 75 від 14.10.2014, № 74 від 14.10.2014, № 133 від 03.10.2014, № 20 від 18.03.2016 та № 32 від 18.04.2016.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 з 10 вересня 2022 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року з урахуванням відомостей про заробітну плату у довідках № 9 від 02.02.2012, № 1 від 21.06.2010, № 82 від 03.02.2012, № 75 від 14.10.2014, № 74 від 14.10.2014, № 133 від 03.10.2014, № 20 від 18.03.2016 та № 32 від 18.04.2016.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн 44 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн 44 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції Головне управління ПФУ в Черкаській області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Відповідно до рішення від 01.06.2023 у справі № 580/491/23 Черкаський окружний адміністративний суд встановив, що 20.10.2022 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком. Станом на момент звернення із заявою вік позивачки становив 60 років.

До заяви про призначення пенсії від 20.10.2022 відповідачу надано документи, що підтверджують її періоди роботи на території російської федерації з 2007 по 2011 роки в ЗАТ ХК Буденергосервіс, з 2012 по 2014 роки в ВАТ «Транссигналбуд» та з 2015 по 2016 в ВАТ СК Регіон, а саме: трудова книжка НОМЕР_1 та вкладиш в трудову книжкуНОМЕР_2 , довідка від 02.02.2012 № 9 про заробітну плату за періоди 2007 - 2009 роки, довідка про доходи фізичної особи за 2010 рік від 21.06.2010 № 1, довідка про доходи фізичної особи за 2011 рік від 03.02.2012 № 82, довідка про доходи фізичної особи за 2012 рік від 14.10.2014 № 75, довідка про доходи фізичної особи за 2013 рік від 14.10.2014 № 74, довідка про доходи фізичної особи за 2014 рік від 03.10.2014 № 133, довідка про доходи фізичної особи за 2015 рік від 18.03.2016 № 20, довідка про доходи фізичної особи за 2016 року від 18.04.2016 № 32.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 25.10.2022 № 82, що прийняте в порядку екстериторіальності, позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу. У рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 25 років 10 місяців та 12 днів, що не достатньо для призначення пенсії у віці 60 років. Додатково повідомлено про відсутність підстав для зарахування періодів стажу набутого з 2007 по 2016 роки в російській федерації з мотивів відсутності у позивачів інформації, щодо сплати страхових внесків до Пенсійного Фонду.

За наслідками розгляду справи № 580/491/23 Черкаський окружний адміністративний суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 25.10.2022 №82 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на підприємствах, розташованих на території російської федерації з 09.01.2007 по 19.10.2007, з 22.10.2007 по 19.10.2008, з 21.10.2008 по 31.12.2008, з 01.03.2009 по 08.09.2009, з 28.09.2009 по 31.01.2010, з 01.05.2010 по 21.06.2010, з 16.05.2011 по 30.11.2011, з 06.03.2012 по 31.05.2013, з 01.01.2014 по 30.09.2014, з 12.08.2015 по 18.04.2016.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 10 вересня 2022 року.

На виконання вказаного рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначило пенсію за віком, зарахувавши вищевказані періоди до страхового стажу позивачки.

Разом з тим, відповідно до алгоритму розрахунку (а.с. 37-40) відповідач-2 не врахував за ці періоди заробітну плату позивачки відповідно до довідки від 02.02.2012 № 9 про заробітну плату за періоди 2007 - 2009 роки, довідки про доходи фізичної особи за 2010 рік від 21.06.2010 № 1, довідки про доходи фізичної особи за 2011 рік від 03.02.2012 № 82, довідки про доходи фізичної особи за 2012 рік від 14.10.2014 № 75, довідки про доходи фізичної особи за 2013 рік від 14.10.2014 № 74, довідки про доходи фізичної особи за 2014 рік від 03.10.2014 № 133, довідки про доходи фізичної особи за 2015 рік від 18.03.2016 № 20, довідки про доходи фізичної особи за 2016 від 18.04.2016 № 32 та обрахував заробітну плати позивачки за періоди роботи в російській федерації нулями.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують її права, а тому звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 6 Угоди (у редакції чинній у період працевлаштування позивачки у рф), для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Отже, при обчисленні пенсії враховується заробітна плата отримана працівником у періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Окрім того, як вже зазначено вище, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.06.2023 у справі № 580/491/23, яке набрало законної сили 04.07.2023, підтверджене право позивачки на зарахування до страхового стажу періодів роботи на підприємствах, розташованих на території російської федерації з 09.01.2007 по 19.10.2007, з 22.10.2007 по 19.10.2008, з 21.10.2008 по 31.12.2008, з 01.03.2009 по 08.09.2009, з 28.09.2009 по 31.01.2010, з 01.05.2010 по 21.06.2010, з 16.05.2011 по 30.11.2011, з 06.03.2012 по 31.05.2013, з 01.01.2014 по 30.09.2014, з 12.08.2015 по 18.04.2016.

Водночас при обчисленні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не врахувало за вищевказані періоди заробітну плату позивачки відповідно до довідки від 02.02.2012 № 9 про заробітну плату за періоди 2007 - 2009 роки, довідки про доходи фізичної особи за 2010 рік від 21.06.2010 № 1, довідки про доходи фізичної особи за 2011 рік від 03.02.2012 № 82, довідки про доходи фізичної особи за 2012 рік від 14.10.2014 № 75, довідки про доходи фізичної особи за 2013 рік від 14.10.2014 № 74, довідки про доходи фізичної особи за 2014 рік від 03.10.2014 № 133, довідки про доходи фізичної особи за 2015 рік від 18.03.2016 № 20, довідки про доходи фізичної особи за 2016 від 18.04.2016 № 32, а заробітна плата позивача за періоди роботи у російській федерації була обрахована нулями.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 6 Угоди заробітна плата за вказані періоди роботи позивачки в рф, які зараховано до її страхового стажу, має бути врахована під час обчислення пенсії позивачки.

Суд першої інстанції встановив, що вищезазначені довідки скріплені підписами посадових осіб та печатками роботодавця, а отже не встановлено підстав вважати їх такими, що є недосторівними.

Неможливість органами Пенсійного фонду України звернутись до органів Пенсійного фонду російської федерації для отримання відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку позивачки не може слугувати підставою для не врахування сум заробітку під час обчислення пенсії, оскільки зарахувавши відповідні періоди роботи в рф до страхового стажу Головне управління ПФУ у Вінницькій області мав також врахувати відомості про розміри заробітної плати в силу прямих приписів ч. 3 ст. 6 Угоди.

Що стосується доводів відповідачів про те, що не підтверджено наявними документами обставини сплати страхових внесків за позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено вище, відповідно до рішення Черкаського окружного адмініс тративного суду у справі №580/491/23 зобов`язано Головне управління ПФУ у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на підприємствах, розташованих на території російської федерації з 09.01.2007 по 19.10.2007, з 22.10.2007 по 19.10.2008, з 21.10.2008 по 31.12.2008, з 01.03.2009 по 08.09.2009, з 28.09.2009 по 31.01.2010, з 01.05.2010 по 21.06.2010, з 16.05.2011 по 30.11.2011, з 06.03.2012 по 31.05.2013, з 01.01.2014 по 30.09.2014, з 12.08.2015 по 18.04.2016.

Підставою для прийняття наданих позивачем довідок для перерахунку пенсії як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, є, зокрема, та обставина, що позивачем не сплачувались страхові внески до пенсійного фонду.

Колегія суддів враховує, що обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно із статтею 2 федерального Закону російської федерації №173-ФЗ від 17.12.2001 «Про трудові пенсії в російській федерації», який застосовувався до 01 січня 2015 року, страховий стаж - та, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 наведеного вище федерального Закону №173-ФЗ до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного федерального закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до федерального закону від 01.04.1996 № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації (частина перша статті 14 федерального Закону № 173-ФЗ).

Згідно із частиною другою статті 14 федерального Закону № 173-ФЗ при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до федерального Закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ "Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування" підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Аналогічні за змістом положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення та порядку підтвердження страхового стажу містяться і у федеральному Законі російської федерації від 28.12.2013 № 400-ФЗ «Про страхові пенсії» (статті 3, 11, 14).

В контексті обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не врахувало заробітну плату позивачки відповідно до довідки від 02.02.2012 № 9 про заробітну плату за періоди 2007 - 2009 роки, довідки про доходи фізичної особи за 2010 рік від 21.06.2010 № 1, довідки про доходи фізичної особи за 2011 рік від 03.02.2012 № 82, довідки про доходи фізичної особи за 2012 рік від 14.10.2014 № 75, довідки про доходи фізичної особи за 2013 рік від 14.10.2014 № 74, довідки про доходи фізичної особи за 2014 рік від 03.10.2014 № 133, довідки про доходи фізичної особи за 2015 рік від 18.03.2016 № 20, довідки про доходи фізичної особи за 2016 від 18.04.2016 № 32 та обрахував заробітну плати позивачки за періоди роботи в російській федерації нулями, тоді як відповідно до законодавства російської федерації має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації. Водночас, обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території російської федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду російської федерації за цей період.

Федеральний закон № 212-ФЗ діяв з 01 січня 2010 року.

Проте, позивач не підтвердила страховий стаж за спірний період відомостями індивідуального (персоніфікованого) обліку та не надала доказів сплати страхових внесків за цей період до Пенсійного Фонду російської федерації.

Колегія суддів зазначає, що зарахування стажу на пільгових умовах необхідного для призначення відповідної пенсії можливе лише за сукупності законодавчо визначених підстав, що визначають право на пільгову пенсію.

Аналогічна правова позиція викладена у подібних правовідносинах Верховним Судом у постанові від 29.03.2023 у справі №360/4129/20.

Як убачається із наданих позивачем довідок, останні містять посилання, що доходи підлягають оподаткуванню за ставкою 13%.

Також у зазначених довідках вказана сума доходу та сума утриманої суми податку, яка відповідачає 13 %.

У довідках відсутні дані про утримання суми сплачених страхових внесків із заробітної плати позивачки.

Окрім того, у довідці №9 від 02 лютого 2012 року про зарплату для нарахування пенсії зазначено, що із зарплати 2010 року не здійснюється сплата страхових внесків в Пенсійний фонд рф (п.15 ст.9 федерального закону №212-ФЗ від 24.07.2009).

Також у довідці зазначено, що оскільки ОСОБА_1 є іноземкою, тимчасово перебуває на території рф, з її зарплати внески до пенсійного фонду не перечислялись.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до Закону України особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, а також в аспірантурі та докторантурі, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Аналогічна норма містилась в Законі в редакції, що діяла в 2011-2016 роках.

До матеріалів справи позивач не надала доказів, які б свідчили про сплату нею відповідних страхових внесків на території України за вищезазначений період.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992 року, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Проте, як вже зазначено колегією суддів, за період роботи, зазначений у довідках та який є спірним, страхові внески остання не сплачувала ні на території російської федерації, ні на території України.

Сам факт зарахування до стажу роботи періоди роботи в російській федерації не є підставою для прийняття пенсійним органом довідок про заробітну плату позивача, для обчислення розміру пенсії.

За таких підстав, колегія суддів не вбачає підстав для врахуванням заробітної плати позивачки, підтвердженої довідками № 9 від 02.02.2012 року, № 1 від 21.06.2010 року, № 82 від 03.02.2012 року, № 75 від 14.10.2014 року, № 74 від 14.10.2014 року, № 133 від 03.10.2014 року, № 20 від 18.03.2016 року та № 32 від 18.04.2016 року починаючи з дати її призначення, а саме з 10 вересня 2022 року та проведення виплату недорахованих сум.

Що стосується доводів скаржника щодо неможливості перерахунку пенсії позивачки з урахуванням відомостей про заробітну плату згідно вищевказаних довідок з огляду «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в цій частині доводи є безпідставними, оскільки вказана Постанова КМУ набрала чинності лише 02.12.2022, натомість у період роботи позивачки вказана Угода була чинною та передбачала право на обчислення пенсії із заробітної плати, отриманої за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. При цьому суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи позивачки положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивачка не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у врахуванні сум заробітної плати під час обчислення пенсії.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим рішення Черкаського окружного адміністративного суду про часткове задоволення позовних вимог, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (ст. 317 КАС України).

За таких підстав рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення наступного змісту.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Мельничук В.П.