Справа № 520/6637/22
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 грудня 2023 року

м. Київ

справа №520/6637/22

адміністративне провадження № К/990/39285/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Губської О.А.,

суддів: Білак М.В., Мацедонської В.Е.

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі № 520/6637/22 за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної військової адміністрації, начальника Харківської обласної військової адміністрації Синєгубова Олега Васильовича про визнання протиправними та нечинними розпоряджень,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2023 року цю касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, (із зазначенням інших причин поважності пропуску строку на касаційне оскарження та з наданням відповідних доказів їхньої поважності).

23 грудня 2023 року на виконання вимоги цієї ухвали суду скаржник через підсистему «Електронний суд» подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. У зазначеній заяві скаржник зазначив про те, що пропуск строку подання касаційної скарги втретє пов`язаний з тим, що у Швейцарії за місцем його проживання немає українського адвоката, який би міг надати правничу допомогу та скласти касаційну скаргу іншого змісту. Також скаржник посилаєтья на такі обставини: погіршення стану здоров`я (здійснення оперативного втручання у Швейцарії); відсутність у Швейцарії українського адвоката; пенсійний вік; скрутний фінансовий стан.

В якості доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження скаржник надав суду: фото стрічки пацієнта «Viktor Kostraba»; меню з лікувальної установи датоване 18 грудня 2023 року; форму реєстрації пацієнта - ОСОБА_1 , датовану 27 липня 2023 року (з перекладом на українську мову).

Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Отже, учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку касаційного оскарження.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Тобто, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі й установленням строків на звернення до суду з касаційними скаргами.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску даного строку (поважність причин повинен доводити скаржник).

Верховний Суд звертає увагу на те, що питання поновлення пропущеного процесуального строку вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку, та наданих на їхнє підтвердження доказів.

Доведення поважності причин пропущення строку звернення до суду покладається на особу, яка звертається із касаційною скаргою та заявою/клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 сформовано підхід до визначення категорії поважності причин пропуску процесуального строку, згідно якого процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Такі висновки Верховного Суду є застосованими і щодо вирішення питання поновлення строків на касаційне оскарження.

Відповідно оцінюючи причини пропуску строку на касаційне оскарження на предмет їх поважності, Верховний Суд має їх оцінювати крізь призму підходу визначеного у вказаній вище постанові суду касаційної інстанції.

Позивач у своїй заяві вказує на те, що йому Швейцарській клініці було зроблено декілька важких операцій, у тому числі, подрібнення каменів нирок, відновлення судин. Зазначає, що проходить лікування з липня 2023 року по теперішній час, що унеможливило його спілкування з юристами МІА «Демократичний контроль».

Колегія суддів зазначає, що надання медичної допомоги може бути визнано поважною причиною пропуску строку, якщо особа доведе, що не могла вчиняти активні дії через особливості перебігу захворювання її хвороби.

При цьому, будь-які підстави визначені заявником для поновлення строку не можуть визнаватися поважними за умови відсутності доказів на підтвердження їх поважності.

На підтвердження таким доводам скаржник долучив до матеріалів заяви від 23 грудня 2023 року ряд документів.

Досліджуючи такі докази, Суд встановив, що у них відсутня будь-яка інформація щодо перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у період з червня 2023 року по теперішній час та проведення оперативних втручань (подрібнення каменів нирок, відновлення судин), на чому наголошує останній.

Так, надана форма реєстрації пацієнта (позивача) носить виключно інформаційний характер та не містить інформації щодо встановленого діагнозу захворювання, проведеного лікування, форми перебування в медичному закладі (стаціонарне / амбулаторне лікування), відповідно не засвідчує тимчасову непрацездатність особи.

Меню з лікувального закладу складене на 18 грудня 2023 року та фото стрічки пацієнта «Viktor Kostraba», також не є належним підтвердженням перебування позивача на стаціонарному лікуванні у відповідний період часу, оскільки аналогічно попередньому доказу, не містять жодних відомостей на які посилається скаржник.

В контексті цього у заяві зазначає, що клініка, де як позивач стверджує, знаходиться, відома, має свій сайт, телефон, знаходження на стаціонарному лікуванні може бути перевірене по телефону.

Однак Суд не може перебирати на себе обов`язок заявника касаційної скарги щодо доведення поважності підстав пропуску строку та встановлювати самостійно відповідні обставини, це було б порушення принципу змагальності, відповідно до змісту якого саме на сторони покладено право та обов`язок щодо доведення обставин, на які вони посилаються.

За наведеного, відсутні підстави вважати, що позивач у вказаний період дійсно перебував у стані обмеженої діяльності зумовленої хворобою та який унеможливлював або значно ускладнював реалізацію права на звернення до суду у встановлені процесуальним законом строки.

Також з матеріалів касаційної скарги вбачається, що позивач звертався за правовою допомогою до Міжнародного інформаційного агентства «Демократичний контроль». Відповідь указаним агентством на запит позивача була надана через 4 місяці.

Верховний Суд повторно наголошує на тому, що тривале та нічим необґрунтоване зволікання з наданням правової допомоги не може бути обґрунтованою та поважною підставою для поновлення процесуального строку, поза як не пов`язане із дійсними непереборними обставинами.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 16 КАС України визначено право учасника справи користуватися правничою допомогою.

Суд касаційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що право на звернення до суду могло бути реалізовано у вказаний період і шляхом залучення професійної правової допомоги іншого фахівця в галузі права, проте, відповідних доказів, які б свідчили про відсутність такої можливості, позивач не надав.

При цьому, Верховний Суд враховує, що з поданої втретє касаційної скарги вбачається, що усі доводи скарги побудовані на тлумаченні норм права, скарга має майже ідентичний зміст попередньо поданій касаційній скарзі, яка була повернута Верховним Судом, що свідчить про формальний підхід до оформлення скарги.

Наведення інших обставин неможливості вчасно реалізувати своє право щодо оскарження судових рішень Суд розцінює критично. Так, зокрема, вказуючи на обмежений фінансовий стан, скаржник зазначає про обставини, які свідчать про можливість реалізувати ним інші потреби, які вимагають наявності коштів, що дає Суду підстави вважати про визначення скаржником інших пріоритетних видатків, ніж вчинення дій щодо вчинення ним процесуальних дій у цій справі.

Разом з цим, Верховний Суд враховує те, що ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів, які б підтверджували його скрутне матеріальне становище (наприклад, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про отримані доходи).

В решті скаржник зазначає про обставини, яким уже надавалася оцінка Верховним Судом в ухвалі від 12 грудня 2023 року про залишення касаційної скарги без руху.

Поряд з цим, повертаючись до вимог процесуального закону слід зазначити, що статтею 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.

У низці рішень ЄСПЛ, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010 в пункті 32 ЄСПЛ нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що встановлені у цій справі обставини не свідчать про застосування надмірного формалізму під час вирішення питання про поновлення процесуального строку на звернення до суду; як і не свідчать про нелегітимне втручання у конвенційні права позивача та про наявність перешкод для реалізації права особи на доступ до правосуддя.

Згідно із практикою ЄСЛП застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду (порушення статті 6 Конвенції).

Натомість, на переконання колегії суддів, безпідставне поновлення таких строків може свідчити про порушення принципу правової визначеності, як невід`ємної складової принципу верховенства права.

Таким чином, вказані скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження не дають підстав для висновку про наявність об`єктивних непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному оскарженню судового рішення у цій справі та до того ж не підтверджені належними доказами, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.

За правилами пункту 4 частини першої статті 333 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані судом неповажними.

З урахуванням зазначеного, у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 333 КАС України,

у х в а л и в:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі № 520/6637/22.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі № 520/6637/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

СуддіО.А. Губська М.В. Білак В.Е. Мацедонська