Справа № 600/5097/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Чернівці Справа № 600/5097/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.07.2023 року №00000/5290/Ж1024-13-09-02.

В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки під час налаштування РРО з фіскальним номером MINI-T400 МЕ відбулася помилка щодо дати та часу формування РРО інформації та внесення її до фіскальної пам`яті. Касовий апарат було придбано та опломбовано 28 березня 2023 року, що підтверджується довідкою про опломбування РРО №18062, і лише з вказаного моменту РРО приєднується до серверів ДПС України та починає передати інформацію до бази даних ДПС України. Перевірка та тестування, а також внесення виправлень відбулось 14.06.2023 року, тобто до моменту призначення та проведення перевірки працівниками ДПС України. Відповідно до довідки ТОВ «Трініті» фактична реалізація товару відбувалась в інші дати, ніж указані в акті перевірки періоди.

Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; встановлено строки для подання до суду заяв по суті справи.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначав про законність оскаржуваного рішення. При цьому відповідач у відзиві вказує, посилаючись на інформацію з баз даних ІКС «Податковий блоу» та СОД РРО, що позивач в період з 28.03.2023 по 03.04.2023 року за 4 доби реалізував алкогольні напої на суму 1677,00 грн без ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що було встановлено в ході проведення фактичної перевірки. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій наголошував щодо недоведення відповідачем законності винесеного рішення.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, яка здійснює свою підприємницьку діяльність у магазині за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №2300509, така має термін дії з 04.04.2023 по 04.04.2024 року.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 14 червня 2023 року №716-п «Про проведення фактичної перевірки», направлень на перевірку від 14 червня 2023 року №1197, №1196 податковим органом проведено фактичну перевірку суб`єкта господарювання ОСОБА_1 в магазині за адресою АДРЕСА_1 .

За результатом проведеної перевірки складено Акт (довідка) фактичної перевірки від 15 червня 2023 року №4076/Ж5-24-13-07-04-, у якому, зокрема, вказано, що згідно наявної інформації з баз даних ІКС «Подактовий блок» та контрольних стрічок реєстратора розрахункових операцій в магазині встановлено реалізацію алкогольних напоїв за період з 27.03.2023 року по 04.04.2023 року без наявності відповідної ліцензії. Дані алкогольні напої отримані від ТОВ «Рома» вартість партії товару складає 428,00 грн.

Не погоджуючись з висновками Акту (довідки) фактичної перевірки від 15 червня 2023 року №4076/Ж5-24-13-07-04- позивач подала до Головного управління ДПС в Чернівецькій області заперечення до акту, які згідно листа №10753/6/24-13-07-04 від 06.07.2023 року не були взяті контролюючим органом до уваги.

На підставі Акта (довідки) фактичної перевірки від 15 червня 2023 року №4076/Ж5-24-13-07-04-, Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 11 липня 2023 року №00000/5290/Ж10/24-13-09-02, яким за порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», на підставі пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і згідно статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції на суму 17000,00 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням, позивач звернулася до адміністративного суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон №481/95-ВР в редакції на час виникнення спірних відносин).

Згідно положень статті 1 Закону №481/95-ВР:

алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД;

тютюнові вироби - сигарети з фільтром або без фільтру, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників для куріння, нюхання, смоктання, жування чи нагрівання;

роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування;

ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Приписами статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік.

Згідно абзацу 7 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що суб`єкти господарювання маю право здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами тільки у разі наявності у них відповідних ліценцій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами. У разі ж допущення вказаного порушення такі суб`єкти господарювання підлягають притягненню до фінансової відповідальності.

Водночас суд звертає увагу на те, що статтею 109 Податкового кодексу України передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно статті 110 Податкового кодексу України платники податків, податкові агенти, а також інші суб`єкти у випадках, прямо передбачених цим Кодексом, несуть фінансову відповідальність за вчинення податкових правопорушень.

Відповідно до статті 111 Податкового кодексу України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Наведені норми дають підстави для висновку, що за недотримання вказаних вище вимог податкового законодавства платники податків-суб`єкти господарювання притягуються контролюючим органом до фінансової відповідальності шляхом накладення штрафів. Уповноважений суб`єкт владних повноважень (у даному випадку Головне управління ДПС у Чернівецькій області), будучи органом, який притягує платника податків-суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності, зобов`язаний довести склад відповідного правопорушення в діях такого суб`єкта (у даному випадку ФОП ОСОБА_1 ).

Необхідною умовою для притягнення до юридичної відповідальності є встановлення складу правопорушення як сукупності об`єктивних та суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як правопорушення.

Особливістю адміністративного судочинства, порівняно з іншими видами судочинства, є обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак в ході судового розгляду цієї справи Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області не доведено допущення позивачем податкового правопорушення, що згідно змісту Акту (довідки) фактичної перевірки від 15 червня 2023 року №4076/Ж5-24-13-07-04- виразилось у проведенні операції з продажу алкогольних напоїв без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольним напоями на загальну суму 1667,00 грн.

У ході судового розгляду відповідачем не надано належних та достовірних у розумінні статей 73 та 75 Кодексу адміністративного судочинства України доказів виявлення саме під час проведення 15 червня 2023 року фактичної перевірки у позивача указаного вище порушення.

При цьому суд зауважує, що відповідно до пункту 80.4 статті 80 Податкового кодексу України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Так, згідно Акту (довідки) фактичної перевірки від 15 червня 2023 року №4076/Ж5-24-13-07-04- посадові особи контролюючого органу при проведенні фактичної перевірки здійснили контрольну закупку товару «пляшка пива Холстен за ціною 30,00 грн», операція з продажу якого проведена із застосуванням РРО та наданням розрахункового документу встановленої форми та змісту.

Порушень відносно указаної операції згідно змісту акту перевірки не виявлено.

Водночас суд звертає увагу на те, що в Акті (довідці) фактичної перевірки від 15 червня 2023 року №4076/Ж5-24-13-07-04- зазначено про виявлення порушення відповідно до бази даних ІКС «Податковий блок».

При цьому у вказаному Акті не зазначено конкретних дат вчинення позивачем порушення, встановленого податковим органом, ні документів, на підставі яких податковим органом виявлено порушення, ні назви алкогольних напоїв, які, за твердженням відповідача, були продані позивачем без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Суд також звертає увагу на те, що у графі Акту (довідки) фактичної перевірки « 4.5. Додати до акта перевірки» не вказано про документи, на підставі яких, за твердженням податкового органу, позивачем допущено порушення у вигляді продажу алкогольних напоїв без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольним напоями. Більше того, тих додатків, зазначених у графі Акту (довідки) фактичної перевірки « 4.5. відповідачем до суду не надано.

З наданого ж відповідачем відзиву вбачається, що, притягуючи позивача оскаржуваним рішенням до фінансової відповідальності, податковий орган керувався виключно відомостями баз даних ІКС «Податковий блок» та СОД РРО.

Так, відповідачем указувалось, що на підставі вказаних баз даних виявлено, що позивач в період з 28.03.2023 по 03.04.2023 року реалізовувала алкогольні напої на суму 1677,00 грн без наявності ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

До відзиву ж відповідачем додані таблиці-виписки роботи РРО ФН , ФОП ОСОБА_1 , магазин за адресою: АДРЕСА_1 , у яких вказано назви алкогольних напоїв, проданих, згідно позиції відповідача, позивачем без відповідних ліцензій.

Поряд з цим суд зауважує, що складання посадовими особами контролюючого органу акту фактичної перевірки із відображенням у ньому лише твердження про інформацію у базах даних ІКС «Податковий блок» та СОД РРО є недостатнім і повинно здійснюватися шляхом повного фіксування та збирання всіх необхідних доказів на підтвердження обставин, що дають підстави для висновку про порушення платником податку вимог Закону №481/95-ВР.

До цього варто зазначити, що за змістом підпункту 75.1.3 пункту 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Отже, виходячи з буквального аналізу змісту норми підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України проведення фактичної перевірки вимагає чіткого з`ясування місця безпосереднього провадження платником податків конкретного виду діяльності та фактичного проведення цієї перевірки у такому місці або ж за місцем розташування тих чи інших об`єктів, які використовуються господарюючим суб`єктом у його діяльності, яка охоплюється предметом фактичної перевірки.

Натоміть, згідно приписів підпункту 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Тобто, на відміну від фактичної перевірки документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, а також отриманих податковим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків, що охоплюється предметом саме документальної перевірки: своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків та зборів. Натомість проведення фактичної перевірки не передбачає контролю за нарахуванням і сплатою податків.

Суд звертає увагу, що особливість фактичних перевірок та їх відмінність від усіх інших перевірок, які проводяться податковими органами, полягає у тому, що при їх проведенні перевіряються не бухгалтерські документи, а правильність фактичних дій (фактичного стану речей) суб`єкта підприємницької діяльності. Тому, така перевірка проводиться не за місцем розташування платника податку (місцем розташування органу управління), а саме за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 380/13375/21.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими та безпідставними висновки контролюючого органу про допущення позивачем податкового порушення, за яке останнього притягнуто до фінансової відповідальності оскаржуваним рішенням.

Крім цього, вирішуючи спір, суд зважає і на доводи позову про те, що згідно довідки про опломбування реєстратора розрахункових операцій №18602 від 28.03.2023 року РРО «MINI-T 400ME», фіскальний номер 300104801 було опломбовано 28 березня 2023 року. Також у роботі касового апарата «MINI-T 400ME», фіскальний номер 300104801, зареєстрованого на ФОП ОСОБА_1 стався збій у роботі внутрішнього годинника, внаслідок чого Z-звіти записані у фіскальну пам`ять з іншою датою та часом.

Вказані доводи позову підтверджуються технічним висновком Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті», яке згідно згаданої довідки про опломбування реєстратора розрахункових операцій №18602 від 28.03.2023 року є центром сервісного обслуговування реєстратора розрахункових операцій «MINI-T 400ME», фіскальний номер 300104801.

Більше того, враховуючи опломбування касового апарата «MINI-T 400ME», фіскальний номер 300104801, лише 28.03.2023 року, суд погоджується із твердженнями у позові про те, що такий реєстратор розрахункових операцій не міг здійснити жодної операції та передати її до баз даних ДПС України до 28.03.2023 року, а тому твердження у Акті фактичної перевірки (п.2.2.20) про допущення позивачем порушення з 27.03.2023 року є помилковими.

За таких обставин та враховуючи те, що для притягнення до відповідальності, передбаченої абзацом 6 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР, необхідним є встановлення факту роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, який посадові особи контролюючого органу при проведенні 15 червня 2023 року у ФОП ОСОБА_1 фактичної перевірки не встановили, то суд вважає безпідставними та необґрунтованими твердження відповідача про допущення позивачем порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР, а також відхиляє його посилання лише на відомості з баз даних ІКС «Податковий блок» та СОД РРО. Такі самі по собі є неналежними та недостовірними у розумінні статей 73 та 75 Кодексу адміністративного судочинства України доказами вчинення позивачем порушення, за яке її притягнуто до відповідальності оскаржуваним рішенням. До того ж, взяті до уваги відповідачем відомості спростовуються доказами, наданими позивачем до позову, про що вказано вище.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); упереджено; недобросовісно; нерозсудливо та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване прийняте ним рішення.

Отже, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 11 липня 2023 року №00000/5290/Ж10/24-13-09-02 є протиправним, а тому воно підлягає скасуванню. Відтак, позов належить задовольнити повністю.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність письмових та електронних доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів обґрунтованість позову, а відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваного рішення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Згідно частин першої та сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, відповідно до квитанції від 28 липня 2023 року позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, то наявні правові підстави для стягнення на користь позивача судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11 липня 2023 року №00000/5290/Ж10/24-13-09-02, прийняте Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області по відношенню до ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 27 грудня 2023 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, ).

Суддя О.П. Лелюк