Справа № 340/2795/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 340/2795/22
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ,

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року (суддя Момонт Г.М.)

у справі № 340/2795/22

за позовом ОСОБА_1 ,

до Військової частини НОМЕР_1 ,

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 травня 2021 року по 24 березня 2022 року включно;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 травня 2021 року по 24 березня 2022 року включно в розмірі 112 906,69 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом від 07.05.2021 позивачку звільнено з військової служби та 09.05.2021 виключено зі списків особового складу військовій частині НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення. Під час звільнення позивачці не виплачена індексація грошового забезпечення, дії військової частини щодо невиплати такої індексації грошового забезпечення оскаржені в судовому порядку. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі № 340/4012/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. 24.03.2022 на виконання вказаного рішення суду відповідач виплатив індексацію грошового забезпечення в сумі 31489,71 грн. Позивачка вважає, що оскільки повний розрахунок у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, не здійснено, це є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме: за період з 07.05.2021 по 24.03.2022 у розмірі 112906,69 грн. без урахування індексу інфляції.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 задоволено клопотання позивачки про визнання причин пропущення строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку. Поновлено позивачці строк для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.05.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 31489,71 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що суми індексації грошового забезпечення, на які мала право позивачка, повинні бути виплачені у день її звільнення з військової служби. Факт не виплати такої індексації в установлений строк, що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили, є підставою для застосування наслідків, які передбачені ст. 117 КЗпП України. Суд встановив, що період затримки розрахунку при звільненні позивачки розраховується з 10.05.2021 по 23.03.2022 та складає 318 календарних днів. З`ясувавши, що розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні - 117186,18 грн. значно перевищує суму заборгованості (31 489,71 грн.), суд першої інстанції врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.05.2019 у справі №761/9584/15ц і, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зменшив розмір відшкодування і визначив середній заробіток, який підлягає стягненню на користь позивачки, у розмірі суми, яка підлягала виплаті при звільненні, а саме: 31489,71 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що спеціальним законодавством, яким врегульовано проходження військової служби, не передбачено можливості сплати середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні. Відповідач також наполягає на тому, що при звільнені позивачки з військової служби з нею був проведений остаточний розрахунок та виплачені належні їй суми. Той факт, що в подальшому за рішенням суду відповідачем виплачувались позивачці кошти, не може вказувати на те, що у відповідача виник обов`язок по сплаті компенсації, що передбачена ст.117 КЗпП України. Також відповідач зазначає, що індексація грошового забезпечення та компенсація за неотримане речове майно не відноситься до видів грошового забезпечення військовослужбовця, у зв`язку з чим несвоєчасна їх виплата не може бути підставою для настання відповідальності, яка передбачена ст.117 КЗпП України. Крім того, позивачем порушено строк звернення до суду.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.2 ст.308 КАС України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка - ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2021 №93 старшого солдата ОСОБА_1 , оператора апаратної взводу засекреченого зв`язку батареї управління, звільнену наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29.04.2021 №17-РС у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), з 09 травня 2021 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Як вказує позивачка, в день звільнення з нею не проведено остаточного розрахунку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі №340/4012/21 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

24.03.2022 на виконання означеного рішення суду у справі №340/4012/21 Військовою частиною НОМЕР_1 виплачена ОСОБА_1 сума 31489,71 грн., що сторонами не спростовується.

Також судом встановлено, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі №340/3882/21 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки, передбаченої ч. 1 ст.19 Закону України «Про відпустки» за період з 2014 року по 2021 рік.

30.09.2022 на виконання цього рішення суду у справі №340/3882/21 Військовою частиною НОМЕР_1 виплачена позивачці сума 28927,42 грн., що сторонами також не спростовано, встановлено рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 340/5060/22, яке набрало законної сили 10.04.2023.

Таким чином, оскільки остаточний розрахунок з позивачкою здійснений не у день її звільнення, порушення строків розрахунку при звільненні стало підставою звернення позивачки до суду за захистом своїх порушених прав.

При цьому, як встановлено судом, факт виплати позивачці 24.03.2022 належних їй сум індексації грошового забезпечення - 31489,71 грн. став підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом.

Факт виплати позивачці 30.09.2022 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки - 28927,42 грн. зумовив звернення позивачки до суду з позовом щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.05.2021 по 30.09.2022, який розглянутий Кіровоградським окружного адміністративним судом у межах справи № 340/5060/22.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 340/5060/22 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 28927,42 грн.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення, індексації грошового забезпечення) положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовців не врегульовані. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За правилами статті 116 Кодексу законів про працю України, у редакції на час звільнення позивачки з військової служби, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця належних працівникові виплати не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що вирішуючи спір між сторонами у цій справі, слід враховувати, що на час прийняття рішення судом першої інстанції (31 травня 2023 року) є таким, що набрало законної сили рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 340/5060/22, яким встановлені обставини, що мають значення для справи, що розглядається.

Так, рішенням суду в адміністративній справі № 340/5060/22 встановлено, що позивачка має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.05.2021 по день фактичного розрахунку - 29.09.2022, період затримки розрахунку при звільненні позивачки (затримка виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки) розраховується з 10.05.2021 по 29.09.2022 та складає 508 календарних днів. Розмір середнього заробітку позивачки, розрахований за правилами Порядку №100 за період з 10.05.2021 по 29.09.2022, становить 184180,48 грн. (362,56 грн. х 508).

Разом з тим, застосовуючи критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, суд у справі № 340/5060/22 дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачці виплат, може вважатися виплата у розмірі 28927,42 грн., яка є рівноцінною сумі виплат, несплатою яких у визначений законодавством строк позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

У справі, що переглядається, позивачка просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.05.2021 по 24.03.2022 включно (дата виплати суми 31489,71 грн. на виконання рішення суду у справі №340/4012/21) в розмірі 112906,69 грн.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що період затримки розрахунку при звільненні потрібно розраховувати з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником (з дня виключення зі списків особового складу), до дня фактичного проведення такого розрахунку. В спірному випадку за висновком суду першої інстанції період затримки розрахунку при звільненні позивача розраховується з 10.05.2021 по 23.03.2022 та складає 318 календарних днів.

Таким чином, фактично визначений судом першої інстанції період затримки розрахунку при звільненні позивачки - з 10.05.2021 по 23.03.2022 є складовим періоду затримки розрахунку при звільненні, що визначений позивачкою в позовній заяві у справі № 340/5060/22 і встановлений рішенням суду у цій же справі № 340/5060/22, а саме: з 10.05.2021 по 29.09.2022, за який позивачка має право на отримання середнього заробітку.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, не врахував, що за приписами норми статті 117 КЗпП України відповідальність роботодавця у вигляді виплати працівникові його середнього заробітку передбачена за весь час затримки по день фактичного розрахунку незалежно від суми заборгованості.

В даному випадку рішенням суду у справі № 340/5060/22 поновлено право позивачки на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в тому числі за період з 10.05.2021 по 23.03.2022.

Такі, встановлені судом обставини, виключають підстави для задоволення пред`явлених у цій справі №340/2795/22 позовних вимог про стягнення з військової частини середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.05.2021 по 23.03.2022.

Суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року у справі № 340/2795/22 скасувати, прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко