Справа № 300/375/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 300/375/23

адміністративне провадження № К/990/42535/23

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року

у справі № 300/375/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною,-УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу - як заступнику керівника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в розмірах, як і керівнику Головного управління ДПС в Івано-Франківській області так і іншим заступникам керівника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області: - премії за жовтень 2022 року в розмірі 20% від посадового окладу; - премії за листопад 2022 року в розмірі 20% від посадового окладу; - премії за грудень 2022 року в розмірі 20% від посадового окладу; визнати протиправним та скасувати п. 2 Наказу відповідача від 25.11.2022 №86-Ф «Про преміювання» в частині встановлення позивачу за листопад 2022 року премії в розмірі - 0% та п. 2 наказу відповідача від 23.12.2022 №95-Ф «Про преміювання» в частині встановлення позивачу за грудень 2022 року премії в розмірі - 0%;зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу премії за жовтень, листопад, грудень 2022 року в розмірі 20 % від посадового окладу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

З матеріалів касаційної скарги встановлено, що вони оформлені без дотримання вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України в касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Перевіривши касаційну скаргу позивача, Судом встановлено, що її зміст не відповідає вимогам пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, оскільки ним не обгрунтовано підстави, на якій подана касаційна скарга, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

У касаційній скарзі міститься посилання на пункти 1, 3 та 4 частини 4 статті 328 КАС України, як на підстави касаційного оскарження.

Щодо посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 квітня 2023 року у справі №320/3164/19, від 16 червня 2023 року у справі №480/5095/20, від 20 січня 2021 року у справі №824/44/19-а щодо неправильного застосуванням норм статей 94, 98 Кодексу законів про працю України, статей 1, 2, 13, 21 Закону України "Про оплату праці", п. п. 1.3, 1.8, пп. 3.2.1. п. 3.1 Галузевої угоди між Державною податковою службою України, Державною фіскальною службою України і Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів державної податкової служби на 2020-2025 роки, п. 1.8, пп. 3.2.1, 3.2.2. п. 3.2. колективного договору між адміністрацією головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області і первинною профспілковою організацією працівників апарату Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на 2017-2019 роки, п. п. 6.1., 7.1. «Положення про преміювання керівників, заступників керівників, посадових осіб та працівників Головного управління ДПС в Івано-Франківській області».

Разом з тим, проаналізувавши вказані скаржником постанови (№320/316419, №480/5095/20, №824/44/19-а) Верховний Суд встановив, що вказані справи не є подібними до цієї справи.

Так у справах №320/3164/19, №480/5095/20 позивачами є прокурори, а у справі №824/44/19-а - позивачем є перший заступник голови Вижницької РДА.

Так, обов`язковою умовою є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду та у якій подається касаційна скарга).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Крім того, скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму частини другої статті 2 КАС України без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 340/347/20.

Разом з тим, стаття 2 КАС України визначає завдання та основні засади адміністративного судочинства, тобто є загальною нормою. А тому, посилання скаржника щодо неврахування висновку щодо цієї норми є необгрунтованим.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

З огляду на зазначене, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що посилання скаржника на те, що судом апеляційної інстанції не застосовані певні норми права та правові висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права без взаємозв`язку з предметом позову та обставинами справи, не є належним обґрунтуванням пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також у касаційній скарзі скаржник вказує пункт 3 частину 4 статті 328 КАС України, та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме:

- ч. 5 ст. 50 Закону України "Про державну службу" ,

- ч. 2 ст. 346-1 Податкового кодексу України,

- п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2020 р. № 1346 «Деякі питання оплати праці державних службовців податкових органів»;

- ч. ч. 6, 7 ст. 52 ЗУ «Про державну службу»;

- п. п. 1.5, 3.7, 4.8, 4.9. «Положення про преміювання керівників, заступників керівників, посадових осіб та працівників Головного управління ДПС в Івано- Франківській області»;

- п. п. 4.10, 4.13 «Положення про преміювання керівників, заступників керівників, посадових осіб та працівників тepитopiaльних opгaнiв ДПС, установ та організацій, що належать до сфери її управління»,

- п. п. 4.10, 4.13 «Положення про преміювання керівників, заступників керівників, посадових осіб та працівників Головного управління ДПС в Івано-Франківській області», у поєднанні з:

- ч. ч. 2-4 ст. 97 Кодексу законів про працю України,

- ст. 98 Кодексу законів про працю України,

- статтями 1, 2, 13, 21, 22 Закону України «Про оплату праці»

- та п. п. 1.3., 1.8, пп. 3.2.1. п. 3.2 Галузевої угоди між Державною податковою службою України, Державною фіскальною службою України і Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів державної податкової служби на 2020-2025 роки,

п. 1.8, пп. 3.2.1, 3.2.2 колективного договору між адміністрацією головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області і первинною профспілковою організацією працівників апарату Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на 2017-2019 роки.

Як вбачається із заявлених позивачем підстав касаційного оскарження, у першому випадку скаржник вказує, що існує висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права, та посилається на неврахування таких норм, у іншому випадку зазначає, що висновок Верховного Суду щодо частини вказаних норми права у подібних правовідносинах - відсутній.

Але такі підстави є взаємовиключними, та не можуть вважатись судом належним обгрунтуванням підстав касаційного оскарження.

Наведене обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги наведені безвідносно до предмета спору та висновків судів.

Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так у касаційній скарзі позивачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною другою і третьою статті 353 КАС України, а саме неправильне застосування норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (п. 4. ч. 2 ст. 353 КАС України).

Водночас, згідно з приписами частини першої статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Указаним положенням установлено пряму заборону при розгляді та вирішенні адміністративної справи для суду брати до уваги докази з порушенням законної процедури їх одержання (нелегітимні докази, включаючи сфальсифіковані) як під час розгляду клопотання про долучення доказу до справи, так і в межах судового розгляду.

Слід зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, тобто такими, що одержані з порушенням законної процедури.

Проте, усупереч викладеному, касаційна скарга не містить необхідних обґрунтувань.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року у справі № 300/375/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська