Справа № 314/5227/23
Суддя: Капітонов Є. М.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 314/5227/23
Провадження № 2-а/314/23/2023
Номер рядка звіту 140
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2023 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі судді Капітонова Є.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив таке.

01.11.2023 старшим інспектором СРПП ВП №2 Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції Мартиненко Олексієм Володимировичем було винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії БАБ №707676 за ч.1 ст.126 КУпАП та ч.5 ст. 121 КУпАП.

Позивач зазначає, що при винесенні постанови йому не дали можливості реалізувати своє право на захист. Крім того, поліцейські не мали підстав для вимоги щодо пред`явлення полісу обов`язкового страхування

З винесеною відносно нього постановою позивач не згоден, вважає, що наявні підстави для її скасування, виходячи з наступного.

Позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, судові витрати покласти на Управління патрульної поліції.

Ухвалою від 20.11.2023 відкрито провадження у справі.

Від Управління патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву. За змістом відзиву відповідач вважає вимогу поліцейського щодо пред`явлення полісу страхування обґрунтованою, а постанову про притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та за ч.5 ст. 121 КУпАП законною.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами.

Згідно з ч.1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції окрім іншого розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені ст.ст. 121, 126 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Судом встановлено, що 01.11.2023 старшим інспектором СРПП ВП №2 Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції Мартиненко Олексієм Володимировичем було винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії БАБ №707676 за ч.1 ст.126 КУпАП та ч.5 ст. 121 КУпАП - накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 гривень, за те, що 05.11.2023 о 12-50 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом без реєстраційних документів транспортного засобу та чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса.

Підставою для прийняття зазначеної постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності у виді штрафу стала відсутність у позивача, який керував транспортним засобом, полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Частиною 5 статті 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Статтею 32 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

В абзаці другому частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» зазначено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, в силу ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, у випадках, передбачених законодавством, пред`явити страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 21.2 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. У разі експлуатації транспортного засобу на території. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п. 21.3 ст. 21 Закону).

В силу наведеної норми поліс повинен бути у водія лише у випадку використання транспортного засобу в дорожньому русі та підлягає пред`явленню на вимогу уповноважених осіб. Проте випадки, коли пред`являється поліс, у законі визначені лише два: при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

За таких обставин, враховуючи приписи ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», п.21.2, п.21.3ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водій повинний пред`явити страховий поліс лише при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху чи оформленні матеріалів ДТП, оскільки інших випадків законодавство не передбачає.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Із змісту відзиву вбачається, що відносно ОСОБА_1 не складалися протоколи про порушення правил дорожнього руху, не оформлювалися матеріали ДТП, не виносилася й постанова, ніж за ч.1 ст.126 КУпАП та ч.5 ст. 121 КУпАП.

Отже, поліцейський не мав законних підстав для вимоги щодо пред`явлення позивачем для перевірки поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з огляду на відсутність обставин, передбачених законодавством для здійснення такого контролю.

Враховуючи положення ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права i до спірних правовідносин судом апеляційної інстанції враховані висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17 з урахуванням принципу mutatis mutandis, адже вказана постанова стосується підстав пред`явлення водієм іншого документу, але ж також визначеного ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух».

З огляду на наведене, позовні вимоги до Головного управління національної поліції в Запорізькій області підлягає задоволенню.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем також заявлено позов до Головного управління національної поліції в Запорізькій області.

Згідно із статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.5 статті 121 КУпАП та ч.1 ст. 126 КУпАП.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, поліцейські відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку - Національної поліції.

Отже, відповідні поліцейські не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, передбачені частиною 5 статті 121 та частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатив судовий збір в розмірі 536, 80 грн, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вирішуючи питання розподілу судових витрат виходить з наступного.

Відповідно довимог статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 1статті 132 КАС України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу

У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно достатті 30 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі«East/WestAlliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі«Баришевський проти України`зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеній у постановах від 11.06.2020 у справі № 821/227/17, від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц.

12.05.2020 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №904/4507/18, в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Надані в обґрунтування клопотання про приєднання доказів витрат на правову допомогу:

копія Договору про надання професійної правничої допомоги № 158-11/2023 від 01.11.2023;

акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги адвоката №158-11/2023 від 01.11.2023;

копія квитанції до прибутково-касового ордеру № 6 від 07.11.2023.

Матеріали позовної заяви також не містять подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат.

Наявне посилання в позовній заяві, як: «витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 (три тисіячі п`ятсот) гривень 00 коп.», на переконання суду, не може вважатись попередній (орієнтовним) розрахунком, оскільки загалом не містить розрахунку зазначеної суми. У позові відсутні посилання на те, які базові критерії оцінки покладено в розрахунок (вартість години наданих послуг, обсяг наданих послуг, обґрунтованість обсягу надання (наданих) послуг відносно обсягу матеріалів позовної заяви та складності цивільної справи, тощо.).

За ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Оскільки умови Договору про надання правової допомоги від 01.11.2023 не містять визначення порядку обчислення гонорару, Акт приймання-передачі наданих послуг не може вважатись Додатковою угодою узгодження порядку обчислення гонорару до Договору, суд обмежений визначити та перевірити порядок обчислення гонорару та відповідно його розмір.

Суд зауважує, що порядок обчислення гонорару визначений в Акті приймання-передачі наданих послуг від 07.11.2023 не містить відображення в Договорі.

При цьому, п.3.1 "Розмір гонорару визначається та сплачується за погодженням сторін та викладається в додатку (додатковому договорі) до вказаного договору, який вважається його невід"ємною частиною".

п. 3.4 "Гонорар сплачується адвокату в порядку та розмірах що визначені додатковим договором до вказаного договору".

Проте, додаткового договору до суду не надано.

Отже, суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання про розподіл судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу та відмову в його задоволенні.

Керуючись 205, 241, 242, 244, 246, 286 КАС України, ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух», ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 707676 від 01.11.2023 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП та ч.5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 гривень, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 536, 80 гривень.

В задоволенні клопотання про розподіл судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління національної поліції в Запорізькій області, м. Запоріжжя, вул. О.Матросова, 29, .

старший інспектор СРПП ВП №2 Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області Мартиненко Олексій Володимирович, м. Запоріжжя, вул. О.Матросова, 29.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня постановлення рішення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:Є. М. Капітонов

28.12.2023