Справа № 640/21207/22
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року №640/21207/22

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Діски А.Б.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомГромадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )
доЦентрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, )
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

Громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду містка Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №4828 від 24 червня 2022 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 ;

- зобов?язати відповідача повторно розглянути заяву від 5 травня 2021 р. про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості прийнятого ним рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію. Вказує, що в ньому відсутнє мотивування прийнятого рішення, не вбачається, які саме відомості є неправдивими, або які саме документи є підробленими.

З урахуванням Закону України № 2825-IX від 13 грудня 2022 року «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набув чинності 15 грудня 2022 року, матеріали справи №640/21204/21 передані на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року, відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що для отримання дозволу на імміграцію подається, зокрема, документ, що підтверджує місце проживання в Україні та за кордоном. Зазначає, що позивач вказав, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на підтвердження чого надав довідку про реєстрацію місця проживання, однак для з`ясування достовірності факту проживання позивача за вказаною адресою було проведено перевірку Головним управлінням Служби безпеки України, в результаті якої встановлено, що позивач в даному приміщенні фактично не проживає та раніше не проживав. Зазначає, що довідка про реєстрацію місця проживання не є підтвердженням факту проживання особи за зареєстрованою адресою, що свідчить про надання позивачем свідомо неправдивих відомостей щодо свого місця проживання, що у свою чергу є обставиною, за наявності якої дозвіл на імміграцію не надається.

Представником позивача було надано відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення не надав. Вказує, що докази які підтверджують факт не проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні. Також вказує, що в матеріалах справи є свідоцтво про шлюб позивача, який зареєстрований на території України з особою, яка має громадянство України.

У зв`язку зі звільненням судді, в провадженні якого перебувала справа №640/21207/22, остання передана на повторний автоматизований розподіл між суддями, за результатами якого для розгляду справи визначено суддю Діску А.Б.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 листопада справу №640/21207/22 прийнято до свого провадження суддею Діскою А.Б. та продовжено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином Республіки Білорусь, що підтверджується нотаріально засвідченим перекладом паспорту № МР4062589, виданим 05 вересня 2017 року (а.с. 76-77).

Позивач з 31 травня 2018 року має дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства серії НОМЕР_2 , номер дозволу 73517, виданий Київським міським центром зайнятості та обіймає посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ділкорн Трейд» з 12 червня 2018 року.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 19 грудня 2019 року, позивач перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 (а.с. 13).

Позивач перебував на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_4 , яку видано 10 червня 2020 року, яка була дійсна до 09 червня 2021 року.

Позивач 05 травня 2021 року звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як особа, яка перебуває в шлюбі з громадянкою України понад два роки.

За результатами розгляду матеріалів про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 складено висновок, який 24 червня 2022 року був затверджений начальником Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, згідно якого вирішено відмовити у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 на підставі того, що позивач подав про себе свідомо неправдиві відомості (а.с. 9-10).

Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 24 червня 2022 року №4828/220 на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну (а.с. 8).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 26 Конституції України, частини першої статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Положеннями статті 1 Закону України «Про імміграцію» визначено, що іммігрант - це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; 2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; 3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; 4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; 5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України, 6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.

Згідно частин п`ятої, шостої статті 9 Закону України «Про імміграцію» для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Вимога пункту 5 не поширюється на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону.

Крім зазначених документів подаються, зокрема: для осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України (пункт 4 частини сьомої статті 9 Закону України «Про імміграцію»).

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені у статті 10 Закону України «Про імміграцію», відповідно до змісту якої дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (далі - Порядок № 1983 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до підпункту 3 пункту 2 Порядку № 1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи Департаменту в міських, районних у містах управліннях органів внутрішніх справ (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

Заяви про надання дозволу на імміграцію подаються, зокрема, до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах (пункт 10 Порядку № 1983).

Згідно пункту 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку № 1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Національного центрального бюро Інтерполу та Держкомкордону. Регіональні органи СБУ, Національне центральне бюро Інтерполу та Держкомкордон проводять у межах своєї компетенції у місячний термін після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який зробив запит.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу (пункт 16 Порядку № 1983).

Так, судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну став висновок Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 24 червня 2022 року про те, що громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 подав про себе неправдиві відомості, а саме щодо місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Такий висновок відповідачем сформовано на підставі листа Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 16 червня 2022 року №51/1-11/121-145, в якому повідомлено, що під час перевірки можливого місця фактичного проживання громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 виявлено, що зазначений громадянин за вказаною у листі адресою не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення ним неправдивих відомостей.

При цьому, на підтвердження обставин проживання за вказаною адресою при зверненні до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області з відповідною заявою позивачем було надано довідку про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 25 лютого 2020 року №47921718 (а.с. 16).

Тобто, з урахуванням зазначеного та відповідно до матеріалів справи, єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 є інформація, викладена в листі Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 16 червня 2022 року №51/1-11/121-145.

У свою чергу, за пунктом 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» обставиною, за якою дозвіл на імміграцію не надається, є зазначення особою в заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей чи подання підроблених документів.

Суд звертає увагу на той факт, що у листі Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 16 червня 2022 року №51/1-11/121-145 не міститься жодних конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення позивачем протиправних дій, які містять ознаки порушення чинного законодавства України. По суті, в основу спірного рішення відповідача покладені неналежні дані, які вказують на те, що позивачем було надано свідомо неправдиві відомості про місце (адресу) свого проживання на території України.

Натомість, згідно абзаців четвертого, п`ятого статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання особи (абзац восьмий статті 3 вказаного Закону).

Відтак, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено належними та допустимими доказами факту свідомого зазначення позивачем неправдивих відомостей у його заяві про надання дозволу на імміграцію в України.

При цьому, суд зазначає, що правильним номером спірного рішення є № 4828/220.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 24 червня 2022 року №4828/220 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

Вказана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 квітня 2022 року у справі №620/1055/21.

Адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Під дискреційним повноваженням розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Законом України «Про імміграцію», зокрема, підпунктом 3 частини першої статті 6 визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Отже, саме до дискреційних повноважень ДМС України належить прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію або про відмову у наданні дозволу на імміграцію.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу про зобов?язання відповідача повторно розглянути заяву від 05 травня 2021 року про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань в рахунок повернення суму судового збору в розмірі 992,40 грн., сплачених позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції №1Т004ОМК від 02 грудня 2022 року (а.с.7а)

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,рнокпп НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №4828/220 від 24 червня 2022 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву від 5 травня 2021 року про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

Стягнути на користь громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, ) судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.