Справа № 320/23319/23
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року м. Київ № 320/23319/23

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

визнати протиправним дії військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, що виразилися у відмові в задовільнені законних вимог щодо звільнення з військової служби;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України вчинити певні дії, а саме звільнити солдата ОСОБА_1 з військової служби у запас на підставі підпункту «г» п. п. 2 п. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що системний аналіз абз. 5 підп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) за таких підстав: 1) в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності. При цьому, вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність. Оскільки позивач має дружину з інвалідністю ІІІ групи, він вважає, що має право на звільнення з військової служби.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

22.07.2023 до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити, з урахуванням того, що 12.05.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 солдат ОСОБА_1 був призваний на військову службу за мобілізацією під час воєнного стану. Після цього, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.05.2022 № 106 він був зарахований до складу цієї військової частини на посаду такелажника взводу автомобільних тягачів. Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 на посаді такелажника взводу автомобільних тягачів, солдат ОСОБА_1 звернувся по команді до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 з рапортом (вх. № 1235 від 16.05.2023) про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю на підставі абз. 5 п.п. «г» п.п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, до якого надав документи, які підтверджували наявність у його дружини - інваліда III (третьої) групи. Командиром військової частини було відмовлено в задоволенні даного рапорту, виходячи з того, що підставами для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, під час воєнного стану є, зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи. Відповідач вважає, що підставою для звільнення позивача, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, під час воєнного стану у військовій частині НОМЕР_1 може бути лише наявність у нього дружини із числа осіб з інвалідністю І чи II групи та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини із числа осіб з інвалідністю І чи II групи. Однак, позивач до рапорту подав документи, які вказують на те, що його дружина ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІІ групи, а саме, копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 16.05.2013 (бланк серії 10 ААА № 186308). Інших документів, які вказують на те, що дружина позивача ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І чи II групи або вказують на інші передбачені Законом № 2232-ХІІ підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби позивачем не надано. Отже, на переконання військової частини, відсутні законні підстави для звільнення з військової служби військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, під час воєнного стану. Також, при розгляді рапорту позивача, командир військової частини враховував й інші підстави для звільнення з військової служби, відповідно до статті 26 Закону №2232-ХІІ, а саме, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико- соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Так як позивач подав до рапорту документи, які вказують на те, що його дружина ОСОБА_3 є особою з інвалідністю III групи, але при цьому не потребує постійного догляду, командир військової частини НОМЕР_1 відмовив у задоволенні рапорту.

27.07.2023 до суду від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої, використання в нормі закону та/або дозволяє стверджувати, що існує три можливих варіанти вибору, а не два, а саме, вжите в абз. 5 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ та/або є комбінованим єднально-розділовим слово сполучником, що розширює а не звужує кількість варіантів вибору, тож, відповідач неправильно тлумачить норму закону, та, як наслідок, позбавляє права на звільнення з військової служби через наявність дружини із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні оголошено мобілізацію та введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб, який, в подальшому, неодноразово подовжувався та діє станом на сьогодні.

12.05.2022 Бориспільським РТЦКтаСП солдат ОСОБА_1 був призваний на військову службу за мобілізацією під час воєнного стану. Після цього, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.05.2022 № 106, він був зарахований до складу цієї військової частини на посаду такелажника взводу автомобільних тягачів.

У квітні 2023 року в позивача виникли сімейні обставини, пов`язані з хворобою його дружини ОСОБА_3 , яка є інвалідом III групи та має суттєві ураження опорно-рухового апарату. У зв`язку з цим, у солдата ОСОБА_1 виникла необхідність у звільненні з військової служби для здійснення заходів щодо надання дружині допомоги та належного медичного лікування.

28.04.2023 солдат ОСОБА_1 звернувся по команді до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, на підставі п.п. «г» п.п. 2 п. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». До рапорту, який був облікований за вхідним № 1255 від 16.05.2023, солдат ОСОБА_1 надав документи, які підтверджували наявність у нього дружини - інваліда.

Зазначений рапорт був завізований усіма відповідними посадовими особами, у тому числі представником юридичної служби військової частини лейтенантом юстиції ОСОБА_4 , який відмітив наступне: «Згідно чинного законодавства має право на звільнення з лав ЗСУ у запас».

Позивач вважає, що не зважаючи на наявність законних підстав для його звільнення, командиром військової частини НОМЕР_1 було відмовлено позивачу, а підставою для відмови у задоволенні вимог солдата ОСОБА_1 стало відсутність потреби ОСОБА_3 у постійному догляді (зафіксовано на рапорті солдата ОСОБА_1 у візі, залишеній полковником ОСОБА_2 , з наступним змістом: «СПНШ документи неоформлювати у зв`язку з тим, що дружина не потребує постійного догляду».

Позивач не згоден з цим рішенням, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Так, п. 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду даної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як зазначалось вище, позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .

У той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у запас, на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Відповідно до приписів п. 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до положень абз. 5 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Тож, з наведеного слідує, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) за таких підстав: 1) в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності, при цьому, вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність; 2) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Судом досліджено, що позивач є чоловіком ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 22.04.2023.

У свою чергу, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААА № 186308 від 16.05.2013 дружині позивача, встановлено ІІІ групу інвалідності (безтерміново, причина захворювання - загальне захворювання).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, оскільки його дружина є особою з інвалідністю ІІІ групи.

Доводи сторони відповідача про те, що дружина позивача не є особою з інвалідністю I чи II групи, тому відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби, суд не бере до уваги, оскільки, як зазначалось вище, абз. 5 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, передбачено окрему підставу для звільнення за сімейними обставинами - в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності.

Також безпідставним є доводи відповідача про те, що позивачем не надано до суду доказів, що його дружина потребує постійного стороннього догляду, оскільки згідно абз. 5 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, наявність у військовослужбовця дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю є самостійною підставою для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, незалежно від того чи така особа потребує постійного догляду.

Тож, відповідач протиправно відмовив позивачу у звільненні його з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Так, згідно з ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.п. 233, 234, 241, 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі Положення № 1153/2008), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди. Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України. Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин. Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Слід зазначити, що розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Матеріалами справи підтверджується подання позивачем рапорту, в якому останній просив звільнити його з військової служби відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю дружини з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, однак, відповідач належним чином не розглянув вказаний рапорт та відмовив у його задоволенні, шляхом проставлення резолюції.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межахзакону, можливість застосувати нормизаконута вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Судом встановлено, що відповідачем належним чином не розглянуто вказаний рапорт та відмовив у його задоволенні, шляхом проставлення резолюції.

Отже, позивачу не відмовлено по суті щодо врахування наведених періодів, такі періоди відповідачем не досліджувались, а тому у суду відсутні підстави перебирати на себе функції відповідача та вирішувати питання прозвільнення, без дослідження такого питання по суті звернення позивача відповідачем.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України).

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На час розгляду справи рапорт належним чином не розглянуто. Суд не має права перебирати на себе функції органів пенсійного фонду щодо перерахунку пенсії, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача приняти рішення про звільнення позивача у запас, отже, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Проте, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати належний орган повторно розглянути рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, на підставі п.п. «г» п.п. 2 п. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час розгляду даного спору не було доведено обґрунтованості та законності відмови у звільненні з військової служби за його рапортом та підставами, вказаними в ньому. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження під час розгляду спору та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові виграти, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір сплачений позивачем у розмірі 858,88 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, на підставі п.п. «г» п.п. 2 п. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти рішення з врахування висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.