Справа № 571/1986/23
Суддя: Верзун О. П.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №571/1986/23
Провадження № 2-а/571/22/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Верзун О.П.,

за участю секретаря судового засідання Шупрудько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №566199 від 13.10.2023.

В даному позові позивач, заперечуючи факт керування 13.10.2023 о 00 год.05 хв. транспортним засобом, вказує на незаконність постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 та ч.1 ст.126 КУпАП, яку просить скасувати.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що він не керував автомобілем на момент приїзду працівників поліції із переднім закритим номерним знаком, а зупинився задовго до того через поломку автомобіля. Посвідчення водія не пред`являв у зв`язку з тим, що не їхав автомобілем, а здійснив зупинку. Від отримання постанови не відмовлявся, а отримав її за допомогою засобів поштового зв`язку за особистим зверненням. Також поліцейськими не було надано можливість скористатися правом на захист, з правами ознайомлено було лише після прийняття рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності. Сама постанова прийнята з порушеннями ст.283 КУпАП.

Ухвалою суду від 09.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

21.11.2023 представником відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області до суду подано відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення щодо вимог позивача та прохання відмовити у їх задоволенні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив суду, що проживає у с. Сновидовичі, Сарненського району Рівненської області. 12 жовтня 2023 року зранку поїхав у м. Олевськ, Житомирської області, щоб завезти односельця (прізвища та імені не пригадує). Разом з ними була його співмешканка ОСОБА_2 . Позивач керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», інші - були пасажирами. Односельця лишив у ОСОБА_3 , а сам з ОСОБА_2 вдень повертались додому. Приблизно о 16-17 годині зламався по вулиці Олевської Республіки в Олевську. Поладити машину самостійно не зміг, а тому залишив на місці з документами, а сам з ОСОБА_2 пішов до іншого односельця, який проживає в ОСОБА_3 , щоб переночувати. Останнього не знайшов і приблизно о 21 годині повернувся до машини. Там у нього виник конфлікт із невідомою йому жінкою на ім`я ОСОБА_4 . Конфлікт почався через те, що вона кричала та звинувачувала, що він віз її у багажнику машини і тому почала вимагати відвезти її додому. Тому він викликав поліцію, щоб припинити конфлікт. Підтвердив, що на місці події перебував у нетверезому стані, оскільки вживав спиртні напої. Позивач стверджує, що посвідчення водія та інші документи мав при собі, однак не надав працівниками поліції, оскільки вони кричали на нього і він їх злякався. Суд звертає увагу на те, що повідомляючи про причини ненадання документів позивач надавав суду непослідовні та суперечливі пояснення, в тому числі, про те, що їх не було з собою, а пізніше - що їх викрали. Посилаючись на те, що працівниками поліції не було проведено розгляду справи відносно нього та розбіжності під час складання протоколу та записом на відео, вважає порушеними свої права, оскільки він не вчиняв адміністративного правопорушення. Тому вважає постанову незаконною. Крім того, відносно нього складено протокол за ст. 130 КУпАП, який розглянуто. Не погоджуючись із рішенням суду, оскаржує постанову суду в апеляційному порядку. В судовому засіданні, окрім того, просив стягнути з відповідача витрати на проїзд транспортом з місця поживання до суду. Повідомив, що докази надасть пізніше.

В судове засідання уповноважений представник відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, не з`явилася, що у відповідності до положень ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи. При цьому, у поданому відзиві представник відповідача просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Зазначає, що працівником поліції, який виносив постанову у справі були дотримані вимоги чинного законодавства України, а тому їх дії є правомірними. Вважає, що мала місце подія та відбулося порушення Правил дорожнього руху, а тому були підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 1 ст.121-3 та ч. 1 сст.126КУпАП. Зазначає, що особа, винна у скоєнні адміністративного правопорушення повинна нести адміністративну відповідальність, оскільки адміністративний проступок, на який не відреагувала держава, заподіює серйозної шкоди правопорядку, а безкарність правопорушника заохочує на вчинення нових проступків і подає негативний приклад іншим особам.

Заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Судом встановлено, що 13.10.2023 року поліцейським СРПП ВП №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Пакляченком А.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №566199, згідно з якою ОСОБА_1 13.10.2023 о 00 год. 05 хв. в м. Олевськ керував транспортним засобом «Mersedes-Benz 300D», номерний знак НОМЕР_1 , на якому було закрито передній номерний знак, а також не пред`явив посвідчення водія, за що передбачено відповідальність за ч.1 ст.121-3 та ч.1 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення, із врахуванням положень ст. 36 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно дост.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом ч.1 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Згідно з ч.1 ст.121-3 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, як це визначено уст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як встановлено судом, позивач на підтвердження неправомірності оскаржуваної постанови щодо обставин події, яка відбулась 13.10.2023 щодо порушення ним як водієм транспортного засобу марки «Mersedes-Benz 300D», номерний знак НОМЕР_1 , вимог ПДР України, не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Поряд з цим, вказані доводи позивача спростовуються наданими суду відповідачем доказами та поясненнями самого позивача.

У своїх поясненнях позивач підтвердив, що за кермом транспортного засобу «Mersedes-Benz 300D», номерний знак НОМЕР_1 перебував він, тобто він керував ним, а пасажирами були його співмешканка ОСОБА_2 та односелець, імені якого він не повідомив. Крім того, позивач підтвердив, що дійсно не надав працівниками поліції свої документи, що посвідчують особу, право керування транспортним засобом та реєстраційні документи на останній, тому що злякався працівників поліції, які на нього кричали.

Свідок ОСОБА_2 підтвердила пояснення позивача в тій частині, що ОСОБА_1 зранку 12.10.2023 виїхав із с. Сновидовичі до м. Олевськ, уточнивши: для того, щоб відвезти ОСОБА_5 . Вночі поверталися додому. Позивач хотів по дорозі підвезти жінку, він її підвіз, але не туди, де вона живе, а на іншу вулицю, тому між ними виник конфлікт, в який вона не вступала. Щоб вгамувати конфлікт ОСОБА_1 викликав поліцію. Після того, як прибула поліція, у позивача розпитували про все, говорили про щось із ним, можливо годину - півтори. Чи складали постанову не бачила. Однак свідок підтвердила, що у позивача з собою не було посвідчення водія, заперечила, що його викрали в той час, як машина знаходилась без нагляду; повідомила, що за обставини складання постанови їхні з співмешканцем речі не зникали (не викрадали). Також, свідок підтвердила, що працівники поліції просили в ОСОБА_1 документи, але він їх не надав, тому що їх не було.

Так, із наданих представником відповідача відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції вбачається, що в транспортному засобі було закрито передній номерний знак. Із зазначеного відеозапису також слідує, що на законну вимогу поліцейського надати для встановлення особи водія та перевірки права керування транспортним засобом, а саме, посвідчення водія ОСОБА_1 не надав. Крім цього, із даного відеозапису видно, що ОСОБА_1 в ході спілкування з працівниками поліції підтверджує, що дійсно він керував автомобілем та має намір повертатися додому в с. Сновидовичі. При цьому, суд враховує, що фактично заперечення керування транспортним засобом позивачем було здійснене лише в судовому порядку: в позові та судовому засіданні під час розгляду адміністративної справи за його позовом, а в присутності працівників поліції вказані обставини, що свідчать про подію та наявність в його діянні ознак складу адміністративного правопорушення не заперечував, а намагався залагодити ситуацію іншим чином. Така поведінка, на переконання суду, обмовлена позицією захисту власних інтересів з метою уникнути адміністративної відповідальності.

Крім цього, як вбачається із відеозапису, працівником поліції позивача було повідомлено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, повідомлено ознаки адміністративного правопорушення.

Отже, відповідачем представлено докази, які вказують на те, що позивач вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.121-3, ч.1 ст.126 КУпАП. Відносно ОСОБА_1 встановлено фактичні обставини справи та проведено розгляд. Розгляд справи за фактами порушення вимог ч.1 ст.121-3, ч.1 ст.130 КУпАП проведено відповідно до положень ст. 36 КУпАП та накладено стягнення у межах санкції статті, якою передбачено відповідальність за вчинення найбільш серйозного із правопорушень. Окрім того, відносно ОСОБА_1 мало місце складання протоколу про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що пояснює різницю у часі, зазначеному у постанові та фактично процедурі розгляду і складання протоколу. Лише після цього, ОСОБА_1 почав поводити себе не відповідно до обстановки, вимагати від працівників поліції свого затримання, телефонувати на лінію 102 та викликати поліцію, повідомляти про вчинення протиправних дій щодо нього.

Слід також зазначити, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачений обов`язок у даному випадку патрульного поліцейського забезпечувати правопорушнику на місці розгляду адміністративної справи правової допомогою шляхом надання йому фахівця. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду, яким позивач скористався.

Суд не бере до уваги твердження позивача, що постанову за його присутності не складали, оскільки вказане спростовується матеріалами відео фіксації обставин та місця події. Окрім того, прийняте рішення було доведено до відома позивача на місці складання постанови.

Копію оскаржуваної постанови позивач отримав поштою, про що зазначено у прийнятому рішенні. Вказана обставина підтверджується долученими відомостями із офіційного веб - сайту Укрпошти про вручення кореспонденції та не заперечується і відповідачем.

З моменту отримання постанови, суд обчислює строки звернення до суду із цим позовом: оскаржувану постанову позивач отримав 24.10.2023, та звернувся до суду 31.10.2023. Отже, десятиденний строк не вважається пропущеним.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем в повній мірі доведено факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.121-3, ч.1 ст.126 КУпАП. Постанова винесена з дотриманням норм чинного законодавства; стягнення суб`єктом владних повноважень застосовано без порушень, із застосуванням вимог статті 36 КУпАП, в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Таким чином, заперечення позивача щодо неправомірності та незаконності винесення постанови спростовуються вищевказаними доказами та звернення його до суду пов`язане не із захистом порушених прав у сфері публічно-правових відносини, а є обранням останнім способу захисту з тим наміром, щоб уникнути адміністративної відповідальності за свої дії.

При цьому, самі лише заперечення не мають юридичної сили, оскільки свою позицію та невинуватість позивач, мав би довести шляхом надання доказів на спростування обставин викладених у оскаржуваній постанові, адже відповідно до ч.1 ст.8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом; ч.1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказів, які мали б спростувати факт вчинення адміністративних правопорушень та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було і судом таких обставин не встановлено, а доводи позивача про те, що ним не вчинялось протиправної поведінки спростовуються дослідженими судом доказами в їх сукупності. За встановлених обставин протиправності поведінки позивача, ті обставини, на які покликається позивач не є достатньою підставою для скасування постанови, яка оскаржується.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є таким, що не підлягає задоволенню. Таким чином, суд не вирішує питання про стягнення судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Керуючись ст.ст.2, 9, 72, 77, 143, 241-246, 286 КАС України, ст.ст.7, 9, 122, 247, 251, 252 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.12.2023.

Суддя: