Справа № 400/11408/23
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 р. № 400/11408/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мельника О.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, вул. Хмельницьке шосе, 7,м. Вінниця, 21028 ,

про:визнання протиправним та скасування рішення від 07.08.2023 року № 76; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі відповідач 1 ), Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (надалі відповідач 2) в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ) № 76 від 07.08.2023, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.04.1994 по 30.11.1994 у Сільськогосподарському акціонерному товаристві ім. Т. Г. Шевченка, з 01.12.1994 по 30.06.2003 у Фермерському господарстві КАСТен до страхового стажу, призначити пенсію за віком у відповідності до положень ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 31.07.2023.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим досягнувши пенсійного віку та набувши необхідної кількості страхового стажу, з метою реалізації свого конституційного права на соціальний захист, 31.07.2023 звернувся, за місцем фактичного проживання, до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (Відповідач № 1) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058). До заяви від 31.07.2023, на підтвердження набутого страхового стажу, ОСОБА_1 було надано трудову книжку НОМЕР_2 від 10.07.1978 та військовий квиток НОМЕР_3 від 24.10.1979.

Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (№ 76 від 07.08.2023 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 28 років. Згідно Оскаржуваного рішення, на день звернення із заявою про призначення пенсії, пенсійний вік становив 61 рік, набутий страховий стаж склав 24 роки, до страхового стажу не було зараховано періоди роботи: - з 01.04.1994 по 30.11.1994 у сільськогосподарському акціонерному товаристві ім. Т. Г. Шевченка, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_2 від 10.07.1978 наявне виправлення дати наказу про прийняття;- з 01.12.1994 по 30.06.2003 у фермерському господарстві КАСТен, оскільки відсутні відомості, що підтверджують сплату страхових внесків за вказаний період.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно прийнято із порушенням норм чинного законодавства України та без повного і всебічного дослідження наданих разом із заявою про призначення пенсії від 31.07.2023 документів.

Позивач вважає рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним, так як вважає, що ним подано до Пенсійного фонду України всі необхідні документи та вчинено всі дії для призначення йому відповідно до закону належної пенсії.

Ухвалою від 25.09.2023 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання та запропонував відповідачам надати відзиви на позовну заяву.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що розгляд заяви позивача відбувся за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Віницькій області, щодо суті позовних вимог, то спірне рішення відповідач вважає правомірним, та таким, що не підлягає скасуванню.

Частиною п`ятою ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач досягнувши пенсійного віку та набувши необхідної кількості страхового стажу, з метою реалізації свого конституційного права на соціальний захист, 31.07.2023 звернувся, за місцем фактичного проживання, до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (Відповідач № 1) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058). До заяви від 31.07.2023, на підтвердження набутого страхового стажу, ОСОБА_1 було надано трудову книжку НОМЕР_2 від 10.07.1978 та військовий квиток НОМЕР_3 від 24.10.1979.

Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі Відповідач № 2) № 76 від 07.08.2023 року.

Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 28 років. Згідно Оскаржуваного рішення, на день звернення із заявою про призначення пенсії, мій вік становив 61 рік, набутий страховий стаж склав 24 роки, до страхового стажу не було зараховано періоди роботи з 01.04.1994 по 30.11.1994 у сільськогосподарському акціонерному товаристві ім. Т. Г. Шевченка, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_2 від 10.07.1978 наявне виправлення дати наказу про прийняття; з 01.12.1994 по 30.06.2003 у фермерському господарстві КАСТен, оскільки відсутні відомості, що підтверджують сплату страхових внесків за вказаний період.

Позивач вважає Оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно прийнято із порушенням норм чинного законодавства України Не погоджуючись з відмовою відповідача , позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого

самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 від 09.07.2003 р. (надалі - Закон №1058).

Статтею 1 Закону №1058 передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) визначено, що заява на призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр). Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, та відповідно до п. 4.3. Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначено, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

Згідно з п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом а ч. 2 ст. 56 Закону № 1788 зазначено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно- правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1.1 Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58 Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 (далі Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 ( 301-93-п ) "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктами 2.6 та 2.9 Інструкції № 58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 310 Про трудові книжки працівників (далі Постанова № 310) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, чинним законодавством відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладено на роботодавця, а не працівника.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 по справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 по справі № 423/1881/17 висловив позицію, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обчислення стажу при призначенні пенсії.

Суд приходить до висновку, що позивач не повинен нести відповідальності за наявне виправлення дати наказу на прийняття, тому період роботи з 01.04.1994 по 30.11.1994 у сільськогосподарському акціонерному товаристві ім. Т. Г. Шевченка підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 28 Закону України від 20.12.1991 № 2009-XII Про селянське (фермерське) господарство (далі Закон №2009) члени селянського (фермерського) господарства, починаючи з 16-річного віку, і особи, які працюють в ньому за трудовим договором (контрактом, угодою), підлягають державному соціальному страхуванню і пенсійному забезпеченню нарівні з працівниками сільського господарства.

Час роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1058 страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 1058 страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Згідно з ч. 5 ч. 6, ч. 10 ст. 20 Закону № 1058 страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі Положення №794), відповідно до п.1 якого персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Отже,до запровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, підприємства, установи, організації, підприємці зобов`язані були самостійно вести облік щодо нарахування та сплати внесків на соціальне страхування.

Таким чином, за змістом вищезазначених норм обов`язок по сплаті страхових

внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.05.2021 року по справі № 343/659/17.

Внаслідок невиконання фермерським господарством КАСТен обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України ОСОБА_1 позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за спірний період на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством- страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 по справі № 144/669/17, від 20.03.2019 по справі № 688/947/17 та від 01.03.2021 року по справі № 423/757/17.

Таким чином, періоди роботи з 01.12.1994 по 30.06.2003 у Фермерському господарстві КАСТен підлягають зарахуванню до страхового стажу Позивача.

Отже, Відовідач № 2 безпідставно не врахував до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 01.04.1994 по 30.11.1994 у Сільськогосподарському акціонерному товаристві ім. Т. Г. Шевченка, з 01.12.1994 по 30.06.2003 у Фермерському господарстві КАСТен, та, як наслідок, прийняв протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії № 76 від 07.08.2023, оскільки загальна кількість страхового стажу, з урахуванням спірних періодів та 24 років, встановлених органами Пенсійного фонду України, перевищує 28 років страхового стажу, необхідних дляпризначення пенсії за віком.__ При цьому, оцінюючи оскаржуване в даній справі рішення відповідача на відповідність вимогам ст.2 КАС, суд вважає, що таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 260, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008 ) Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7,м. Вінниця, 21028 ) задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ) № 76 від 07.08.2023 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.04.1994 по 30.11.1994 у Сільськогосподарському акціонерному товаристві ім. Т. Г. Шевченка, з 01.12.1994 по 30.06.2003 у Фермерському господарстві «КАСТен» до страхового стажу, призначити пенсію за віком у відповідності до положень ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 31.07.2023 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7,м. Вінниця,21028 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Мельник