Справа № 300/2832/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/2832/23 пров. № А/857/15775/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року, ухвалене суддею Панікар І.В. у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 300/2832/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 52 від 15.11.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 31.08.2008, з 04.01.2013 по 10.04.2013, з 24.04.2013 по 15.01.2016 у АТ "Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин", з 01.09.2008 по 22.10.2008, з 18.11.2008 по 16.11.2009, з 27.02.2010 по 03.01.2013 у ТзОВ "Варєганська транспортна компанія-2" та призначити з 09.11.2022 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

17 липня 2023 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким задовольнив позов частково.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 15.11.2022 року № 52.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2004 по 31.08.2008, з 04.01.2013 по 10.04.2013, з 24.04.2013 по 15.01.2016 у АТ "Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин", з 01.09.2008 по 22.10.2008, з 18.11.2008 по 16.11.2009, з 27.02.2010 по 03.01.2013 у ТзОВ "Варєганська транспортна компанія-2".

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві невідкладно повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.11.2022 року, із врахуванням висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 536,80 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач подав довідки про виплачену за спірний період заробітну плату, які видані на підставі особових рахунків і у довідках вказано про сплату страхових внесків за період роботи, а тому відповідач протиправно відмовив позивачу у їх врахуванні.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що відомості про нараховану заробітну плату, що вказані в довідках не підтверджені первинними документами. Крім цього відповідач зазначає, що з 01.01.2023 року Російська Федерації вийшла з угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, у зв`язку із чим неможливо підтвердити сплату страхових внесків за період роботи позивача на території Російської Федерації, що вказаний у довідках.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 09.11.2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності, органом, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві.

15.11.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві прийняло рішення № 52, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У рішенні зазначено, що, згідно з наданими документами, страховий стаж позивача становить 27 років 6 місяців 17 днів. До загального страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи з 01.09.2008 по 03.01.2013 та з 01.01.2004 по 15.01.2016, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав і громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійною забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави - учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захист) їхніх пенсійних прав.

Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь- якої і з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувається трудова діяльність.

Крім того, частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, взаємно визнається Сторонами. У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою; у разі виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Апеляційний суд встановив те, що позивач у період з 01.01.2004 по 31.08.2008, з 04.01.2013 по 10.04.2013, з 24.04.2013 по 15.01.2016 працював у АТ "Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" (Російська Федерація). Цей стаж підтверджений довідками № 235 від 27.08.2015 року та № 932 від 13.11.2017 року, а розмір заробітної плати довідкою № 14 від 13.03.2018 року.

У період з 01.09.2008 по 22.10.2008, з 18.11.2008 по 16.11.2009, з 27.02.2010 по 03.01.2013 позивач працював у ТзОВ "Варєганська транспортна компанія-2 (Російська Федерація). Цей стаж підтверджений довідкою № 979 від 29.07.2015 року, а розмір заробітної плати довідкою № 136 від 30.07.2015 року.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - Закон № 1058-ІV). для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абз.5 пп.3 п.2.1 Порядку № 22-1, особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Пунктом 2.10 Порядку № 22-1 визначено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Додатком 5 до Порядку № 22-1 затверджена форма довідки про заробітну плату для призначення пенсій.

За змістом вказаної форми довідка повинна містити, зокрема, штамп органу, що видав довідку; ПІБ особи, якій довідка видана; суми заробітної плати та період, за який вона нарахована; підставу видачі довідки; ПІБ, посада та підпис уповноважених осіб.

Апеляційний суд встановив, що вказані вище довідки видані на підставі особистої картки позивача та мають вказані вище реквізити, а також відомості про періоди сплати страхових внесків.

Отже, апеляційний суд вважає, що довідки про заробітну плату позивача мають необхідну інформацію про розмір заробітної плати позивача та періоди її нарахування, в тому числі інформацію про сплату страхових внесків, а тому відсутні підстави для їх неврахування при обчисленні розміру пенсії позивача та зарахування вказаного у них стажу роботи позивача до страхового.

Водночас, у довідці № 14 від 13.03.2018 року є інформація, що страхові внески у період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року у Пенсійний Фонд РФ не сплачувались.

Отже, період роботи позивача у АТ "Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" (Російська Федерація) з 01.01.2008 по 31.08.2008 не може бути зарахований до страхового стажу.

У довідці № 136 від 30.07.2015 року є інформація, що страхові внески у період з 27.02.2010 року по 31.12.2011 року у Пенсійний Фонд РФ не сплачувались.

Отже, період роботи позивача у ТзОВ "Варєганська транспортна компанія-2 (Російська Федерація) з 27.02.2010 по 31.12.2011 не може бути зарахований до страхового стажу.

Та обставина, що Україна, на підставі постанови Кабінету Міністрів України

від 29 листопада 2022 року № 132 вийшла з цієї Угоди 29 листопада 2022 року, а Російська Федерація з 01 січня 2023 року, не впливає на порядок обчислення стажу, набутого позивачем на території Російської Федерації, до цього моменту, для призначення пенсії.

Крім того, в у пункті 2 статті 13 Угоди зазначено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, апеляційний суд вважає безпідставним посилання відповідача на вихід України з цієї Угоди, як на підставі для не зарахування позивачу стажу, набутого на території Російської Федерації.

Тому апеляційний суд вважає, що позивачу необхідно зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача у АТ "Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" (Російська Федерація) з 01.01.2004 по 31.12.2007, з 04.01.2013 по 10.04.2013, з 24.04.2013 по 15.01.2016.

Також позивачу необхідно зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача у ТзОВ "Варєганська транспортна компанія-2 (Російська Федерація) з 01.09.2008 по 22.10.2008, з 18.11.2008 по 16.11.2009, з 01.01.2012 по 03.01.2013.

Цей висновок є підставою для задоволення позовної вимоги про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві № 52 від 15.11.2022 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.

Крім того, цей висновок апеляційного суду є підставою для частково задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 31.08.2008, з 04.01.2013 по 10.04.2013, з 24.04.2013 по 15.01.2016 у АТ "Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин", з 01.09.2008 по 22.10.2008, з 18.11.2008 по 16.11.2009, з 27.02.2010 по 03.01.2013 у ТзОВ "Варєганська транспортна компанія-2", а саме, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи у АТ "Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" (Російська Федерація) з 01.01.2004 по 31.12.2007, з 04.01.2013 по 10.04.2013, з 24.04.2013 по 15.01.2016 та у ТзОВ "Варєганська транспортна компанія-2 (Російська Федерація) з 01.09.2008 по 22.10.2008, з 18.11.2008 по 16.11.2009, з 01.01.2012 по 03.01.2013.

При цьому, зобов`язати вчинити вказані дії необхідно саме Головне управління Пенсійного фонду України місті Києві, оскільки цей пенсійний орган визначений за принципом екстериторіальності, як орган, що призначає пенсію в межах спірних правовідносин.

Для цього, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, на підставі ст. 9 КАС України.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області призначити пенсію за віком, на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» апеляційний суд вважає за необхідне в задоволенні цієї позовної вимоги відмовити, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області є неналежним відповідачем у справі.

Враховуючи викладена, апеляційний суд для ефективного захисту прав позивача, на підставі ст. 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 09.11.2022 року та врахувати висновки апеляційного суду зроблені у цій справі.

Отже, суд першої інстанції надав невірну оцінку довідкам про стаж роботи позивача та розмір заробітної плати, в частині сплати страхових внесків за вказані у довідках періоди роботи, а тому зробив невірний висновок про зарахування вказаних позивачем періодів роботи до страхового стажу.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому її необхідно задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про часткове задоволення позову.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд встановив, що позивач за подання позову сплатив 1073,60 грн., як за одну немайнову вимогу. Апеляційний суд задовольнив позов частково, зокрема одну немайнову вимогу, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року в справі № 300/2832/23 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві № 52 від 15.11.2022 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.11.2022 року про призначення пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві під час повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.11.2022 року про призначення пенсії за віком зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в АТ "Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" (Російська Федерація) з 01.01.2004 по 31.12.2007, з 04.01.2013 по 10.04.2013, з 24.04.2013 по 15.01.2016 та у ТзОВ "Варєганська транспортна компанія-2 (Російська Федерація) з 01.09.2008 по 22.10.2008, з 18.11.2008 по 16.11.2009, з 01.01.2012 по 03.01.2013.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві судовий збір в сумі 1073,60 грн. (тисячу сімдесят три гривні 60 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 25.12.2023 року