Справа № 200/4995/23
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року Справа№200/4995/23

Донецький окружний адміністративний суд у складів головуючого судді Загацької Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви):

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2022 по 08.08.2022 включно;

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2022 по 08.08.2022 відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 у розмірі 71115,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , відповідно до наказу від 07.02.2022 №76-ОС його було звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. Позивач зазначає, що при виключенні його зі списків особового складу йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення та інші деякі складові виплатити при звільненні, у зв`язку з цим він звернувся до суду з відповідним позовом за результатами розгляду якого Донецьким окружним адміністративним судом було прийнято рішення від 13 лютого 2023 року у справі № 380/16724/22, яким було зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік; нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно; нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження служби військовій частині НОМЕР_2 .

Позивач вказує, що на виконання рішення відповідач 05.07.2023 та 28.07.2023 виплатив йому заборгованість в сумі 45131,46 грн та в сумі 25,52 грн, що підтверджується банківською випискою.

Позивач зазначає, що оскільки відповідач провів з ним розрахунок при звільненні з затримкою, отже він має право на отримання середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні за період з 08.02.2022 по 08.08.2022 виходячи з принципу пропорційності в сумі 71115,63 грн. З огляду на викладене позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що позивач по 07.02.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) від07.02.2022 № 76-ОС, штаб-сержанта ОСОБА_1 (П-016053), старшого інспектора прикордонної служби першого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б), за підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужити не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Відповідач наголошує, що остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 07 лютого 2022 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 у справі №380/16724/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII.

Зобов`язано НОМЕР_4 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Зобов`язано НОМЕР_4 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби у НОМЕР_4 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_2 ).

Зобов`язано НОМЕР_4 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби у НОМЕР_4 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_2 ).

Військовою частиною НОМЕР_2 на виконання вказаного рішення суду 05.07.2023 виплачено суму коштів у розмірі 45 131,46 грн. та 28.07.2023 суму коштів у розмірі 25,52 грн., що підтверджується повідомленням про надходження коштів.

Відповідач вказує, що виплата частини належних позивачу сум не здійснювалась, у зв`язку з наявністю спору з приводу зазначених сум, відповідно тільки 13.02.2023 рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/16724/22 військову частину НОМЕР_2 зобов`язано нарахувати і виплатити на користь позивача суму коштів, з приводу яких виник спір. Вказане рішення 13.06.2023 набрало законної сили.

При цьому наголошує, що в позовній заяві у справі № 380/16724/22 відсутні вимоги щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2022 року по день фактичного розрахунку.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що Державна прикордонна служба України є військовим формуванням, на яке, відповідно до п. 4 ст. 19 Закону України Про Державну прикордонну службу України, покладаються участь у взаємодії із Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями у відбитті вторгнення або нападу на територію України збройних сил іншої держави, а також участь у виконанні заходів територіальної оборони та заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного і надзвичайного стану. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан. З початку введення на території України воєнного стану, персонал НОМЕР_4 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України залучений до виконання першочергових завдань з відбиття вторгнення та нападу на територію України збройних сил російської федерації, а також виконання заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного стану. Зазначені заходи з відбиття вторгнення та нападу збройних сил російської федерації, військова частина НОМЕР_2 виконувала безпосередньо в м. Маріуполь та його прилеглих територіях (зокрема, на ПрАТ Металургійний комбінат АЗОВСТАЛЬ та ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча), перебуваючи в оточенні. При цьому в ході бойових дій було захоплено або знищено службові приміщення НОМЕР_4 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ). В подальшому, під час ведення бойових дій загинуло ряд військовослужбовців загону, потрапило в полон керівництво загону, посадові особи групи юридичного забезпечення, інші військовослужбовці та частина військовослужбовців вважаються безвісно відсутніми.

Відповідач наголошує, що фактично з березня 2022 року військова частина НОМЕР_2 , як повноцінний прикордонний загін, не функціонував. Відповідно до директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України (з грифом ДСК) з серпня 2022 року розпочалось формування в новому складі військової частини НОМЕР_2 . Відповідно, в грудні 2022 року, окрім іншого, військова частина НОМЕР_2 була забезпечена оргтехнікою з можливістю під`єднання в 2023 році до підсистеми Електронний суд. Дані обставини, в сукупності, не дали змогу військовій частині НОМЕР_2 повноцінно здійснювати свою діяльність відповідно до вимог Закону України Про Державну прикордонну службу України, зокрема щодо захисту інтересів в судах, здійснення виконання рішень судів, які були ухвалені до запровадження воєнного стану на всій території України.

В зазначених умовах НОМЕР_4 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України фактично був позбавлений можливості виконати рішення суду від 13.02.2023 у справі № 380/16724/22 через обставини, які не залежали від дій відповідача. У зв`язку з вищезазначеним, виконання вказаного рішення було здійснено тільки 05.07.2023 та 28.07.2023.

Крім того, вказує, що можливий період затримки остаточного розрахунку при звільненні із врахуванням шестимісячного терміну та обставин, які вплинули на таку затримку становить 16 календарних днів, тобто період з 08.02.2022 (наступний день після виключення зі списків особового складу військової частини) по 23.02.2022 (останній день до настання обставин непереборної сили, залучення відповідача до виконання першочергових завдань з відбиття вторгнення та нападу на територію України збройних сил російської федерації, виконання заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного стану, що суттєво вплинуло на можливість повноцінно виконувати функції суб`єкта владних повноважень).

На основі вищевикладеного, можливе середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного ст. 117 КЗпП України шестимісячного терміну, з урахуванням всіх причин та обставин такої затримки, становить: 2 770,63 грн. (388,61 грн. х 16 к.д. х 44,57%).

З огляду на зазначені обставини відповідач вказував на відсутність підстав для задоволення позовних вимог та наполягав на відмові у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 проходив військову службу у НОМЕР_4 прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 07.02.2022 №76-ОС ОСОБА_1 , старшого інспектора прикордонної служби першого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б), за підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно вказаного наказу вислуга років на 07 лютого 2022 року складає: календарна 07 років 03 місяці 15 днів, пільгова 10 років 03 місяці 11 днів, загальна 17 років 06 місяців 26 днів.

Визначено виплатити ОСОБА_1 :

- грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік за 3 календарних дні відповідно до частини 14 статті 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- грошову компенсацію за 84 дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017, 2018. 2019, 2020, 2021 та 2022 роки;

- відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 18.03.2016 №188 «Про затвердження Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду» виплатити винагороду за 7 днів лютого 2022 року;

- гідний виплат (надбавки за особливості проходження служби у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років ; премії у розмірі 123% посадового окладу), належних військовослужбовцю за лютий 2022 року по день виключення зі списків особового складу загону, в повному обсязі.

Проте у наказі про звільнення позивача зі служби відсутня інформація про виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, компенсації вартості за неотримане речове майно. Крім того, відповідачем не спростовано твердження позивача про не виплату індексації грошового забезпечення за період проходження служби.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не виплати вищевказаних кошів при звільненні протиправною позивач звернувся до суду із позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 у справі № 380/16724/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII.

Зобов`язано НОМЕР_4 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Зобов`язано НОМЕР_4 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби у НОМЕР_4 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_2 ).

Зобов`язано НОМЕР_4 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби у НОМЕР_4 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_2 ).

Військовою частиною НОМЕР_2 на виконання вказаного рішення суду 05.07.2023 виплачено суму коштів у розмірі 45 131,46 грн. та 28.07.2023 суму коштів у розмірі 25,52 грн., згідно з платіжними інструкціями від 04.07.2023 № 4367 та від 27.07.2023 № 4889.

Вказані обставини не спростовується відповідачем.

Позивач вважає, що відповідачем несвоєчасно здійснено остаточний розрахунок з ним при звільненні, у зв`язку з чим просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2022 по 08.08.2022 включно;

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2022 по 08.08.2022 відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 у розмірі 71115,63 грн.

У позовній заяві наводить наступний розрахунок:

Відповідно до довідки військової частини № НОМЕР_5 про заробітну плату позивачу нараховано середньоденний розмір грошового забезпечення у сумі 388,61 грн. Враховуючи встановлені ст.117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022 обмеження шестимісячним строком виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 08.02.2022 по 08.08.2022, що складає 71115,63 грн.

До матеріалів справи також додано запит позивача до відповідача від 28.07.2023 щодо розрахунку сум нарахованих та виплачених на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року у справі №380/16724/22. 02.08.2023 надано відповідь, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 у справі № 380/16724/22 нарахована грошова компенсація вартості за неотримане речове майно в сумі 31,86 грн., утримано податок з доходів фізичних осіб (18%) 5,73 грн. та військовий збір (1,5%) 0,48 грн. та виплачено на картковий рахунок 25,65 грн.

Також надано запит позивача від 21.08.2023 до відповідача щодо нарахування та виплати заборгованості індексації грошового забезпечення за весь час проходження служби. На запит позивача 25.08.2023 надано довідку-розрахунок індексації грошового забезпечення.

Позивач вважає, що оскільки повний розрахунок відповідачем у день його звільнення не проведено, то відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку з 08.02.2022 року по 08.08.2022 виходячи з принципу співмірності в сумі 71115,63 грн., у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.2 ст.1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Ст. 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладений обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Положеннями ч. 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ч. 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм трудового законодавства дає підстави для висновку про те, що умовами застосування ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 року у справі № 810/451/17 та від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17.

Суд зауважує, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за невикористану відпустку) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм ст.117 КЗпП України як такої, що є загальною та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення військовослужбовців з військової служби.

Така позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 01.03.2018 року у справі № 806/1899/17, від 31.05.2018 року у справі № 823/1023/16, та, в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

19.07.2022 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-ІХ, яким внесені зміни до діючого законодавства про працю.

Так, згідно ст. 117 КЗпП України (чинній на день виплати позивачу індексації грошового забезпечення) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, не має значення чи роботодавець добровільно виплатив заборгованість із заробітної плати чи на виконання рішення суду, у випадку затримки розрахунку при звільненні працівника до роботодавця застосовуються санкції, передбачені с. 117 КЗпП України.

Враховуючи, що позивачеві при звільненні не виплачені належні суми грошового забезпечення, наявні підстави для визнання такої бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачеві середній заробіток.

Суд зауважує, що позивачем заявлено вимогу про протиправними дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточно розрахунку при звільненні.

Дії є активною формою поведінки суб`єкта владних повноважень, які виражаються у прийнятті рішень або інших активних формах здійснення наданих повноважень, у зв`язку із чим в подальшому виникає публічно-правовий спір. У свою чергу, бездіяльність є формою пасивної поведінки.

Таким чином, враховуючи, що ненарахування та невиплата середнього заробітку за період затримки у проведенні розрахунку при звільненні є формою пасивної поведінки суб`єкта владних повноважень, то суд доходить висновку про необхідність визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачеві середнього заробітку за період затримки у проведенні розрахунку при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Суд зазначає, що день звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року по справі №821/1226/16).

Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі ст. 116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства.

Згідно із витягом з наказу відповідача від 07.02.2022 № 76-ОС позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відтак строк затримки по виплаті заробітної плати слід рахувати з 08.02.2022, адже відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат.

Оскільки відповідач, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 у справі №380/16724/23, здійснив виплату належних позивачеві при звільненні коштів 05.07.2023 у розмірі 45 131,46 грн. та 28.07.2023 суму коштів у розмірі 25,52 грн., то саме вказані дні є днями фактичного розрахунку.

При цьому, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.08.2020 року у справі № 813/851/16, відповідно до яких суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка підлягає стягненню.

Таким чином, для повного і належного захисту порушених прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне стягнути з відповідача конкретну суму такої компенсації.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 05.07.2023 та 28.07.2023 шляхом виплати на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 у справі №380/16724/23 належних позивачеві при звільненні коштів в загальній сумі 45156,98 грн.

Згідно довідки про розмірі грошового забезпечення за два останні календарних місяців звільненням, яка видана на ім`я позивача, з якої встановлено, що в останні два місяці його служби (грудень 2021 року, січень 2022 року) позивач отримав грошове забезпечення 12089,10 грн. та 12004,50 грн. відповідно. В грудні 2021 був 31 календарний день, у січні 2022 року 31 календарний день.

За таких обставин, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 388,61 грн. (12089,10 + 12004,50 / 62).

Затримка розрахунку при звільненні за період з 08.02.2022 року по 28.07.2023 року становить 534 календарних днів. Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 08.02.2022 року по 28.07.2023 року становить 207 517,74 грн. (534 днів х 388,61 грн.).

Водночас суд повторно зазначає, що станом на час звернення позивача до суду 11.09.2023 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин № 2352-IX від 01.07.2022 року, яким викладено в новій редакції з 19.07.2022 р. норму ст.117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем, а саме 28.07.2023, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст.117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX. А відтак, позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 08.02.2022, проте не більш як за шість місяців, тобто з 08.02.2022 по 08.08.2022 включно.

Із цього слідує, що середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного ст.117 КЗпП України шестимісячного терміну становить 70338,41 грн. (388,61 грн. х 181 календарний день).

При цьому, суд наголошує, що не приймає розрахунок позивача наведений у позовній заяві, оскільки він не має розкритого алгоритму та логіки розрахунку, а лише є період та сума, яку позивача просить стягнути, отже даний розрахунок в контексті положень ст. 117 КЗпП є не доцільним та обґрунтованим.

Разом з цим, суд вважає, що наявні підстави для застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до статті 117 КЗпП України.

В наданому суду відзиві представник відповідач звертає увагу на те, що військова частина НОМЕР_2 виконувала заходи з відбиття вторгнення та нападу збройних сил Російської Федерації безпосередньо в м. Маріуполь та його прилеглих територіях (зокрема, на ПрАТ Металургійний комбінат АЗОВСТАЛЬ та ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча), перебуваючи в оточенні. При цьому в ході бойових дій було захоплено або знищено службові приміщення НОМЕР_4 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ). В подальшому, під час ведення бойових дій загинуло ряд військовослужбовців загону, потрапило в полон керівництво загону, посадові особи групи юридичного забезпечення, інші військовослужбовці та частина військовослужбовців вважаються безвісно відсутніми. Відповідач зазначив, що фактично з березня 2022 року військова частина НОМЕР_2 , як повноцінний прикордонний загін, не функціонував.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 підсумувала, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Разом з цим, запропонований Верховним Судом у справі №480/3105/19 спосіб зменшення середнього заробітку, який підлягає стягненню на підставі статті 117 КЗпП України, не потрібно інтерпретувати як єдино правильний чи обов`язковий. Критерії, які запропонувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, містять широкий спектр умов, які можуть вплинути на суму середнього заробітку. Обставини кожної конкретної справи можуть бути різними, тож вимагатимуть індивідуального підходу і пояснення щодо застосування цих критеріїв.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи розмір заборгованості, дії позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 7 000,00 грн.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина перша статті 77 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог до Військова частина НОМЕР_2 в частині визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2022 по 08.08.2022 включно, зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2022 по 08.08.2022 включно в сумі 7 000,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приписами частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що підставою звернення до суду стали протиправні дії відповідача, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 429,44 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2022 по 08.08.2022 включно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2022 по 08.08.2022 включно в сумі 7 000,00 (сім тисяч) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 429,44 грн.

Повний текст рішення складено та підписано 27.12.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В.Загацька