Справа № 160/7291/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2023 року Справа№160/7291/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Міністерства оборони України, до відповідача 2: Військової частини НОМЕР_1 , до відповідача 3: Головнокомандувача Збройних Сил України, до відповідача 4: Генеральний штаб Збройних Сил України, до відповідача 5: Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії.

10 квітня 2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства оброни України (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2), в якій позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 465-РС від 05 жовтня 2022 року Міністерства оборони України про увільнення ОСОБА_1 від займаної посади в Військовій частині НОМЕР_1 і призначення ОСОБА_1 на посаду в Військовій частині НОМЕР_2 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ №266 від 29 листопада 2022 року Військової частини НОМЕР_1 про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді, яку займав до переміщення Військової частини НОМЕР_1 з 29 листопада 2022 року;

- звернути рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, яку займав до переміщення у Військовій частині НОМЕР_1 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 року по справі №160/7291/23 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі № 160/7291/23 відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 року по справі №160/7291/23 вирішено передати адміністративну справу №160/7291/23 з Дніпропетровського окружного адміністративного суду на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Справа надійшла на адресу Донецького окружного адміністративного суду 15.05.2023 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Голошивцю І.О.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на період оголошеного воєнного стану в Україні. 25 жовтня 2022 року він як військовослужбовець 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 отримав усні накази від командира НОМЕР_12 об 108 обр Сил ТрО майора ОСОБА_2 , начальника штабу НОМЕР_12 об ТрО ст. лейтенанта ОСОБА_3 , заступника командира НОМЕР_12 об ТрО майора ОСОБА_4 , за якими: військовослужбовці здали особисту зброю та засоби захисту (бронежилети і шоломи), у всіх військовослужбовців, що перелічені позивачем у його позовній заяві за наказом командування батальйону були вилучені військові квитки та передані, як їм повідомили, до стройової служби з невідомих підстав; військовослужбовці мали завантажитися 06.11.2022 з особистими речами в ешелон під безпосереднім керівництвом і супроводом ЗНШ ОСОБА_4 для вибуття до навчань і злагоджень на військовий навчальний полігон у м. Рівне. Позивач зауважив, що вказані накази були виконані, між тим, будь-яких супровідних документів передбачених чинними нормативно-правовими актами, приписів, посвідчень про відрядження, номеру ешелону, даних коменданта ешелону тощо військовослужбовцям не повідомлялось. Конкретні задачі та строки і умови їх виконання не ставились. Про дати повернення для подальшого несення служби і виконання бойових завдань не повідомлялось. Позивач також закцентував свою увагу на тому, що за станом на 05-06.11.2022 будь-які документи, накази, розпорядження чи інші керівні документи щодо вибуття, звільнення, увільнення, переведення, переміщення, призначення на посади тощо щодо будь-кого з військовослужбовців 1 ср НОМЕР_12 об ТрО в порядку, передбаченому Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 та іншими нормативно-правовими актами - до військовослужбовців 1 ср НОМЕР_12 об ТрО не доводились в усному порядку або з ознайомленням під підпис, витяги не надавались, не ознайомлювались в будь-якому іншому порядку, про існування подібних документів, їх дані та зміст військовослужбовцям нічого достовірно було не відомо. Позивач зауважив, що на початку березня, при особистій явці до місця розташування КСП та штабу в/ч НОМЕР_1 , йому, як й іншим військовослужбовцям, було повідомлено, що вони виключені із списків в/ч НОМЕР_1 . На їхній запит 28 березня 2023 року їм були надані копії витягів з наказу по стройовій частині в/ч НОМЕР_1 від 29.11.2022 № 266. Позивач зазначив, що в наданому йому особисто витягу окрім іншого, мова йде також про виключення його зі списків та усіх видів забезпечення в/ч НОМЕР_1 з 06.11.2022 та зазначено вважати таким, що посаду і справи здав 06.11.2022 та вибув для подальшого проходження військової служби командиром механізованої роти механізованого батальйону 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Позивач вважає сам наказ в/ч НОМЕР_1 по стройовій частині від 29.11.2022 № 266 - протиправним та таким, що винесений з порушенням нормативно-правових актів та його особистих прав та інтересів.

Міністерством оборони України (далі - відповідачем 1) було надано на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому було зазначено, що виходячи зі змісту позовних вимог, позивач звертається з позовними вимогами як, на його думку, до належного відповідача, саме до Міністерства оборони України, оскільки помилково вважає спірний наказ № 465-РС від 05.10.2022 року, виданим Міністерством оборони України. При цьому, є очевидним, що позивач будь-яким чином не обґрунтовує належність Міністерства оборони України як відповідача, жодних конкретних фактів щодо наявності конкретних протиправних рішень, дій або бездіяльності з боку саме Міністерства оборони України, жодного порушення Міністерством оборони України законодавчо покладених на нього повноважень позивач не наводить та жодних доказів з цього приводу матеріали справи не містять. Відповідач 1 зазначив, що позивач ніколи не займав жодної посади в штаті саме Міністерства оборони України, як юридичної особи, тобто, військової служби безпосередньо в Міністерстві оборони України не проходив, на жодному виді забезпечення безпосередньо в Міністерстві оборони України ніколи не перебував, жодного наказу про прийняття на військову службу, проходження військової служби та переміщення по службі ОСОБА_1 , у тому числі наказу № 465-РС від 05.10.2022 року Міністерством оборони України не видавалось. Враховуючи місце проходження позивачем військової служби (у військовій частині НОМЕР_1 ), відповідно до приписів Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, та відповідно до приписів Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року № 170 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454), Міністерство оборони України в принципі не могло видавати накази стосовно позивача, у тому числі про його переміщення по службі. Отже, будь-які безпосередні правовідносини з приводу переміщення по службі позивача, між останнім та безпосередньо юридичною особою Міністерством оборони України місця не мали. Відповідач 1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Військової частиною НОМЕР_1 (далі - відповідачем 2) було надано відзив на позовну заяву, в якому було зазначено наступне, що позивач проходив військову службу на посаді бойового медика стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , прибув на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 року №69/2022 року «Про загальну мобілізацію». Згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.10.2022 року №465-РС відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України служби у Збройних Силах України та Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.07.2022 року №168/дск, молодшого сержанта бойового медика стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 . Відповідач 2 зауважив, що на підставі вищезазначеного наказу Головнокомандувача Збройних Сил України, 29.11.2022 року було складено наказ №266 командира військової частини НОМЕР_1 , яким позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 , з 29.11.2022 року та позивач вважається таким, що справи та посаду здав 29.11.2022 року і вибув для подальшого проходження військової служби в окремому розпорядженні командира 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Здача справ та посади позивачем відбулась відповідно до рапорту від 29.11.2022 та до обхідного листа від 29.11.2022 станом на дату звільнення. Відповідач 2 закцентував свою увагу на тому, що позивач претензій до військової частини НОМЕР_1 не мав. Відповідач 2 зауважив, що накази Головнокомандувача Збройних сил України (по особовому складу) від 05 жовтня 2022 року №465-РС про переведення позивача у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №266 від 29.11.2022 року, були винесені в умовах воєнного стану та переміщення позивача з військової частини НОМЕР_1 та зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 проведене з дотриманням норм законодавства, оскільки переміщення позивача відбулося у відповідності до спеціальної норми - пункту 257 Положення, який діє тимчасово, на період особливого періоду, зокрема воєнного стану, та передбачає можливість переміщення військовослужбовця без отримання його згоди на посаду відповідними керівниками з метою доукомплектування Збройних Сил України. Відповідач 2 закцентував свою увагу на тому, що під час воєнного стану в України, в Збройних Силах України діють штати воєнного часу та відповідні ним номенклатури посад. Твердження позивача про не доведення до нього змісту спірного наказу спростовані фактом здачі - прийняття ним відповідної посади. Командиром військової частини НОМЕР_1 було відправлено листа до військової частини НОМЕР_2 від 19.04.2023 року №42/493 де зазначено, що наприкінці березня 2023 року до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 з`явились наступні військовослужбовці: згідно за переліком під номером 26 зазначений позивач. Також було повідомлено, що зазначені особи не проходять службу та не є в списках військовій частини НОМЕР_1 . Зазначені військовослужбовці, станом на дату повідомлення, відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 № 455-РС, від 05.10.2022 №465-РС, №1367 від 03.10.2022 були увільнені від займаних посад у військовій частині НОМЕР_1 та переведені у розпорядження командира 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Відповідач 2 зазначив, що після прибуття військовослужбовці повідомили, що на цей час не мають зв`язку з командуванням військової частини НОМЕР_2 , не розуміють свого правового статусу, як військовослужбовці, не прийняті до штату військових частин, в зв`язку з чим прибули до місця дислокації останнього відомого їм місця проходження служби. На адресу командування військової частини НОМЕР_5 було висловлене прохання визначитись з подальшим проходженням служби військовослужбовцями, переведеними до військової частини НОМЕР_2 згідно перелічених наказів Головнокомандувача Збройних Сил України. У відповідь на зазначений запит військова частина НОМЕР_2 листом від 02.05.2023 повідомила відповідача-2, що відносно позивача призначене але не завершене службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини. Відповідач 2 зауважив, що позивач вводить суд в оману стосовно обставин справи, тому що він фактично звільнився з військової частини НОМЕР_1 , здав справи та посаду, вибув до військової частини НОМЕР_2 , прийняв там справи та нову посаду, був зарахований до списків військової частини НОМЕР_2 , отримував там грошове забезпечення, однак потім допустив факт самовільного залишення військової частини та подання позову та оспорювання законності наказів про переміщення, фактично є способом уникнути кримінальної відповідальності позивачем. Відповідач 2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Позивачем на адресу суду були надані пояснення з приводу зазначеного відповідачами у своїх відзивах на позовну заяву. В даних поясненнях позивач зазначив, що надана відповідачем 2 переписка Військової частини НОМЕР_1 з Військовою частиною НОМЕР_2 нічого по предмету спору не підтверджує, оскільки вибуття з Військової частини НОМЕР_1 позивача не було. Відповідач 2 до суду не надав жодного належного та допустимого доказу, який б підтверджував виконання Військовою частиною НОМЕР_1 наказу № 266 від 29 листопада 2022 року. Згідно наказу № 266 від 29 листопада 2022 року, позивач вважається таким, що справи та посаду здав. Хоча відповідач 2 до суду не надав жодного доказу, який підтверджує те, що позивач справи та посаду здав взагалі, враховуючи що в матеріалах справи міститься доказ того, що позивача з цим наказом ознайомили лише 28 березня 2023 року і він до сьогодні не виконаний. Позивач зауважив, що здавання справ та посади повинно підтверджуватись документами, які відповідач 2 до суду не надав та до сьогодні позивачу як військовослужбовцю не відомо його правового статусу, включаючи, що на звернення, які були додані до позовної заяви також жодної відповіді не було отримано. Позивач вважає свої позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.05.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , до відповідача 1: Міністерства оборони України, до відповідача 2: Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії та прийнято справу до свого провадження. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.08.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача 2: військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.08.2023 клопотання відповідача 2: представника військової частини НОМЕР_1 щодо залучення до участі у справі відповідача 3: Головнокомандувача Збройних Сил України, відповідача 4: Генеральний штаб Збройних Сил України - задоволено. Залучено до участі у справі № 160/7291/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1: Міністерства оборони України, до відповідача 2: Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, як співвідповідачів: відповідача: 3 - Головнокомандувача Збройних Сил України, відповідача: 4 - Генеральний штаб Збройних Сил України, відповідача 5: військову частину НОМЕР_2 .

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача 2: військової частини НОМЕР_1 щодо виклику та опитуванню свідків - відмовлено.

Відповідач 1 про прийняття до провадження та відкриття провадження у справі був повідомлений судом належним чином, про що свідчить наявність у нього реєстрації кабінету електронного суду, та відповідної відмітки в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено - 19.05.2023.

Позивач та відповідач 2 були належним чином повідомлені про прийняття до провадження та відкриття провадження, відповідно до картки обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду від 23.05.2023 №160/7291/23, копія ухвали про прийняття до провадження та відкриття провадження по справі була надіслана на зазначену позивачем у його позовній заяві електронну скриньку - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачу 2 на його електронну скриньку також зазначену у позовній заяві - ІНФОРМАЦІЯ_2

Копія ухвали про залучення співвідповідачів та витребування доказів була надіслана на електронні скриньки позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача 1 Міністерства оборони України - , відповідача 2 військової частини НОМЕР_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідача 3 Головнокомандувача Збройних Сил України - .uа та відповідача 4 Генеральний штаб Збройних Сил України, що підтверджується картками обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду від №160/7291/23.

Відповідно до приписів п.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що станом на дату розгляду даної справи, відзиву від відповідача 3 Головнокомандувача Збройних Сил України, відповідача 4 Генерального штабу Збройних Сил України та відповідача 5 військової частини НОМЕР_2 по цій справі на адресу суду надано не було, таким чином вирішено розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , відповідно до наявного в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_7 виданим Іллічівським РВ у м. Маріуполі в Донецькій області є громадянином України.

Відповідач 1: Міністерство оборони України, ; відповідач 2: Військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_8 ; відповідач 3: Головнокомандувач Збройних Сил України; відповідач 4: Генеральний штаб Збройних Сил України, ; відповідач 5: Військова частина НОМЕР_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_9 - в даних правовідносинах є суб`єктами владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , був призваний 25.02.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69 «Про загальну мобілізацію» у Збройні Сили України, що підтверджується записом №11 в військовому квитку серії НОМЕР_10 від 12.02.2015 належного позивачу.

Згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.10.2022 року №465-РС відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України служби у Збройних Силах України та Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.07.2022 року №168/дск молодшого сержанта ОСОБА_1 , бойового медика стрілецького взводу стрілецької роти (№95 в наказі) Військової частини НОМЕР_1 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 .

Вищенаведене також підтверджується, відповідно до військового квитка позивача, де зазначені наступні записи, що він був зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 (наказ №7) від 05.03.2022; був зарахований до списків військової частини НОМЕР_2 від 08.11.2022 (наказ №54 РС).

Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.11.2022 №266, позивача, який прибув на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 №6/2 від 05.03.2022 вважати таким, що справи та посаду здав 29.11.2022 і вибув для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . З 29.11.2022 виключити зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Підстава: розпорядження з логістичного забезпечення регіонального управління сил ТрО №44/2/419 від 04.11.2022.

Відповідно до пункту 321 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №98 від 08.11.2022 року, солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08.11.2022 54-РС на посаду бойового медика взводу 2 механізованого взводу 1 механізованої роти і механізованого батальйону, ВОС-878033А, який прибув із військової частини НОМЕР_1 , з 08.11.2022 року зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення і визнано таким, що з 08.11.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановлений оклад за посадою 3000 гривень на місяць. Підстава: витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_11 від 08.11.2022 №54-РС, рапорт солдата ОСОБА_1 від 08.11.2022, припис командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022.

В матеріалах справи в наявності є копії рапорту позивача від 29.11.2022 на командира В/Ч НОМЕР_1 , що він справи та посаду бойового медика здав та обхідний лист В/Ч НОМЕР_1 від 29.11.2022 за підписом позивача де зазначено, що він претензій до командування військової частини НОМЕР_1 не має.

Відповідно до наявного в матеріалах справи копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_11 від 23.03.2023 №129 позивачу була призупинена виплата грошового забезпечення з 23.03.2023 на підставі рапортів від 23.03.2023 року вих.№5264-5283 та №5316-5322 за самовільне залишення частини.

Відповідно до наявного в матеріалах справи копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.03.2023 №412, на підставі рапорту т.в.о. командира 53 резервної роти ВЧ НОМЕР_2 від 23.03.2023 за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 , наказано провести службове розслідування за фактом самовільного залишення частини позивачем.

28.03.2023 року військовослужбовцями, у тому числі позивачем, підписано відомість про отримання витягів з наказу командира про виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та довідок про видання приписів, в даній відомості зазначено - п.14 солдат ОСОБА_1 - отримав вперше 28.03.2023 та зазначений підпис позивача.

28.03.2023 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому було зазначено наступне, що в результаті декількох звернень, поданих протягом лютого-березня 2023 йому вперше був доведений та наданий примірник витягу з наказу по стройовій частині в/ч НОМЕР_1 від 29.11.2022 №266. Зазначений витяг з наказу містить вказівку, що ОСОБА_1 справи та посаду здав 29.11.2022 та вибув для подальшого проходження військової служби до іншої військової частини. Будь-які інші подібні документи йому раніше не видавалися, не доводилися в будь-який спосіб, не надавалися для ознайомлення. Зазначено, що виключення позивача та іншого особового складу із списків в/ч НОМЕР_1 мало відбутися тільки після видання наказу по стройовій частині і його доведення (оголошення). Зазначено, що обов`язкові реквізити громадянина та військовослужбовця відповідно до Розділів Х, ХІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України позивачу не належать - посада вказана як «солдат стрілецького відділення» в/ч НОМЕР_1 . Зазначено, що військова частина НОМЕР_2 належить до окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних сил України. Військова частина НОМЕР_1 належить до сил територіальної оборони ЗСУ у Дніпропетровській області. Згідно вищезазначеного, переміщення між в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 відноситься до переміщення між видами ЗСУ та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу ЗСУ. Пунктом 110 Положення чітко зазначено, що підставою для видання наказу повинен бути наказ Головнокомандувача ЗСУ та розпорядження з логістичного забезпечення регіонального управління сил ТрО «Схід» №44/2/419 від 04.11.2022, ні в якому разі не може бути підставою для видання наказу про виключення його зі списків в/ч НОМЕР_1 . Зазначено, що йому повністю незрозумілим ані зміст наказу, ані можливість його беззастережного виконання з його боку та позивач взагалі не був ознайомлений з будь-якими керівними документами про його переміщення до 28 березня 2023 року.

Військовою частиною НОМЕР_1 Листом від 19.04.2023 року №42/493 було повідомлено військову частину НОМЕР_2 , у відповідь на запит вх.№1553 від 22.03.2023 року, про те, що наприкінці березня 2023 року до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 з`явились військовослужбовці, у тому числі, позивач. Зазначені особи не проходять службу та не перебувають в списках військової частини НОМЕР_1 . Зазначені військовослужбовці відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 № 455-РС, від 05.10.2022 № 465-РС, №1367 від 03.10.2022 були увільнені від займаних посад у військовій частині НОМЕР_1 та переведені у розпорядження командира 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Після прибуття вони повідомили, що на цей час не мають зв`язку з командуванням військової частини НОМЕР_2 , не розуміють свого правового статусу, як військовослужбовці, не прийняті до штату військових частин, в зв`язку з чим прибули до місця дислокації останнього відомого їм місця проходження служби. В зв`язку з вищенаведеним, було висловлено прохання терміново, але не пізніше 30.04.2023, повідомити військову частину НОМЕР_1 про дійсний юридичний стан військовослужбовців, яких було переведено до військової частини НОМЕР_2 згідно з наказами Головнокомандувача Збройних Сил України.

Військовою частиною НОМЕР_2 своїм листом від 02.05.2023 р. №1781/6338, на запит №42/493 від 19.04.2023 військова частина НОМЕР_2 , повідомила, що зазначені у запиті військовослужбовці зараховані до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . Стосовно військовослужбовців, у тому числі солдата ОСОБА_1 , встановлено факти самовільного залишення ним військової частини та було призначено але не завершено службове розслідування.

Звертаючись до суду позивач просив визнати протиправними та скасувати: наказ №465-РС від 05.10.2022 щодо увільнення його від займаної посади у військовій частині НОМЕР_1 та призначення його на посаду у військовій частин НОМЕР_2 та наказ №266 від 29.11.2022 щодо виключення його із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

В силу ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває і на сьогодні.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 р. оголошено загальну мобілізацію.

Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.

Відповідно до абз.5 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону №2232-XII, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями, зокрема, шляхом призову громадян України на військову службу.

Відповідно до ч.13 ст.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.

Згідно із абзацами 2, 3 пункту 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1992 р. №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ):

- у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань - менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду;

- у разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі регулюється визначний Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення).

Відповідно до п. 1 Положення, дане Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно з п. 12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 81 розділу IV «Призначення на посади та звільнення з посад» «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), призначення на посади здійснюється:

- військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі - номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.

Пунктом 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України встановлено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється:

1) на вищі посади - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади:

у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби);

для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця;

за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

за сімейними обставинами - на особисте прохання;

з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;

у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності;

у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;

вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах;

у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій;

у разі відсутності можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням по службі - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;

3) на нижчі посади:

у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;

за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання;

у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;

у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад;

за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду - на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад;

4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання;

5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді;

6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану;

7) у зв`язку зі звільненням осіб сержантського і старшинського складу, які займали посади офіцерського складу;

8) у зв`язку з призначенням на посади, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, - на особисте прохання за рішенням посадової особи, до повноважень якої належить призначення на посади відповідно до переліку посад, що можуть бути заміщені такими військовослужбовцями, який визначається Міністерством оборони України;

9) у разі запровадження нового військового звання.

Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад (тарифний розряд).

Призначення військовослужбовців на інші посади також здійснюється у випадках, передбачених пунктами 102 і 104 цього Положення.

В силу п.109 Положення №1153/2008, вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

Згідно із абзацом третім, четвертим пункту 110 Положення №1153/2008, переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:

- між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України.

Пунктом 112 Положення №1153/2008 встановлено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

- неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

- неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

- потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.

Пунктом 85 Положення №1153/2008 передбачено, що просування по службі військовослужбовців здійснюється за рейтинговим принципом та за умови перебування військовослужбовців у резерві або на конкурсній основі на посади науково-педагогічних (наукових) працівників.

Порядок формування та використання резерву, а також порядок призначення осіб офіцерського складу на посади науково-педагогічних (наукових) працівників визначаються Міністерством оборони України.

Пунктом 87 Положення №1153/2008 передбачено, особи офіцерського складу, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у порядку просування по службі можуть бути переміщені на вищу посаду, якщо вони вислужили встановлені Міністерством оборони України строки перебування на попередній посаді.

Згідно із абзацом 2 пункту 257 Положення №1153/2008, для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Абзацом дев`ятим пункту 4.13 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 р. №170, встановлено, що в особливий період, для доукомплектування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту військовослужбовці за набутим досвідом служби можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю без проведення відповідної підготовки (перепідготовки).

Розділом XII «Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 р. № 280 (далі - Інструкція №280) визначено особливості організації та ведення обліку особового складу в особливий період.

Згідно із пунктом 3 розділу ХІІ Інструкції №280:

- військовослужбовці військової служб за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 13 і 14 розділу II цієї Інструкції;

- первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині до закінчення заходів відмобілізування незалежно від номенклатури посад для призначення. Наказ по стройовій частині розробляється на всі військові частини, що формуються та мають самостійний штат;

- ці накази є підставою для визначення посадового становища військовослужбовцям, запису відповідних відомостей до облікових документів, видачі документів, що посвідчують особу військовослужбовця офіцерам військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Зазначені накази не дублюються наказами по особовому складу.

Особовий склад, який вибув із військових частин, виключається із списків особового складу військових частин у строки, установлені пунктом 15 розділу II цієї Інструкції.

Враховуючи вищенаведене, суд зауважує, що після введення правового режиму воєнного стану військовослужбовці Збройних Сил України можуть бути переведені на нове місце військової служби без згоди військовослужбовця, крім випадків, передбачених пунктом 112 Положення №1153/2008.

Суд зазначає, що позивачем в його позовній заяві не наведено жодних випадків, передбачених п. 112 Положення № 1153/2008, які б забороняли переміщення позивача без його згоди.

Згідно матеріалів справи, позивач проходив військову службу на посаді бойового медика стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , прибув на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №264/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 року №269/2022 року «Про загальну мобілізацію».

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.10.2022 №465-РС згідно із пунктом 116 Положення про проходження громадянами України служби у Збройних Силах України та Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.07.2022 року №168/дск, молодшого сержанта ОСОБА_1 , бойового медика стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 було увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .

В свою чергу на підставі вказаного наказу Головнокомандувача Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) прийнято наказ №266 від 29.11.2022 року, відповідно до якого молодший сержант ОСОБА_1 , солдат стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , який прибув на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №6/2 від 05.03.2022, вважати таким, що справи та посаду здав 29.11.2022 і вибув для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наявних в матеріалах справи: рапорту позивача від 29.11.2022 на командира військової частини НОМЕР_1 , зазначено що справи та посаду бойового медика 2 СВ 1СР В/Ч НОМЕР_1 здав; та обхідного листа В/Ч НОМЕР_1 від 29.11.2022 за підписом позивача де зазначено, що він претензій до командування військової частини НОМЕР_1 не має.

Відповідно до пункту 321 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №98 від 08.11.2022 року, солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08.11.2022 54-РС на посаду бойового медика взводу 2 механізованого взводу 1 механізованої роти і механізованого батальйону, ВОС-878033А, який прибув із військової частини НОМЕР_1 , з 08.11.2022 року зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення і визнано таким, що з 08.11.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановлений оклад за посадою 3000 гривень на місяць. Підстава: витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_11 від 08.11.2022 №54-РС, рапорт солдата ОСОБА_1 від 08.11.2022, припис командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022.

Відповідно до вищенаведеного, для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

При цьому, судом під час судового розгляду не встановлено наявності обставин, наведених у пункті 112 Положення №1153/2008, які виключають можливість переведення позивача без його згоди.

Обставини щодо ознайомлення зі спірними наказами, а також подальше проходження військової служби позивачем, у тому числі виконання спірних наказів, не може впливати на вирішення питання щодо правомірності оскаржуваних наказів на момент їх прийняття.

Враховуючи вищенаведене, суд відхиляє доводи позивача в частині неналежного доведення оскаржуваних наказів.

Також, аналізуючи надані докази по справі та нормативно-правову базу, викладену у рішенні, суд доходить висновку, що наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 05 жовтня 2022 року №465-РС (в оскаржуваній частині) прийнято у відповідності до Положення № 1153/2008, з урахуванням приписів абзацу другого п. 257 Положення. Судом не встановлено жодних порушень, які б вплинули на законність його прийняття.

Відповідно до вищезазначеного військовою частиною НОМЕР_1 прийнято наказ від 29.11.2022 №266 на виконання наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 05 жовтня 2022 року №465-РС.

Доводи позивача переважно мають відношення до організації обліку особового складу Збройних Сил України або до подій, які відбулися після прийняття вказаних наказів, що не впливає на правомірність цих наказів.

Як було зазначено, позивачем не наведено жодних передбачених п. 112 Положення №1153/2008 обставин, які б забороняли переміщення позивача без його згоди.

У свою чергу суд не може визначати доцільність або недоцільність переміщення військовослужбовця в особливий період.

За вищенаведених обставин суд дійшов висновку, що при винесенні наказів від 05.10.2022 року №465-РС (в частині, що стосується позивача) та від 29.11.2022 №266 відповідачі діяли в межах повноважень та на підставі чинного законодавства, а тому підстави для визнання їх протиправними та як наслідок їх скасування відсутні.

Суд зауважує, що переміщення позивача відбулося відповідно до спеціальної норми п.257 Положення №1153/2008, який діє тимчасово, на період особливого періоду, зокрема воєнного стану, та передбачає можливість переміщення військовослужбовця без отримання його згоди з метою доукомплектування Збройних Сил України.

Також суд зазначає, що саме по собі порушення процедури прийняття наказу, на які посилається позивач, не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Окремо суд зазначає, що відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначені у рапорті позивача недоліки спірного наказу не є фундаментальними порушеннями, які можуть беззаперечно свідчити про протиправність оскаржуваного наказу та порушення порядку ознайомлення особи, стосовно якої був прийнятий цей наказ, не може безумовно свідчити про відсутність правових підстав для прийняття такого наказу, а також не може безумовно вказувати на протиправність такого наказу.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд встановив, що відповідачі при винесенні спірних наказів про звільнення та переміщення позивача діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача 1: Міністерства оборони України, до відповідача 2: Військової частини НОМЕР_1 , до відповідача 3: Головнокомандувача Збройних Сил України, до відповідача 4: Генеральний штаб Збройних Сил України, до відповідача 5: Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25 грудня 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець