Справа № 420/29650/23
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2023-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 за результатом якого позивач просить:

визнати протиправним не нарахування та не виплату відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", додаткову винагороду в розмірі 70 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у період знаходження позивача ОСОБА_1 в зоні бойових дій з 24.02.2022 по 30.05.2022 та у період знаходження позивача з дати отримання травми на весь період перебування на лікуванні з 30.05.2022 по 09.12.2022 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань, додаткову винагороду встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період знаходження позивача ОСОБА_1 в зоні бойових дій з 24.02.2022 по 30.05.2022 та у період знаходження позивача з дати отримання травми на весь період перебування на лікуванні з 30.05.2022 по 09.12.2022 року в розрахунку до 70 000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах та з врахуванням проведених виплат за цей період;

вирішити питання стягнення судових витрат з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 за власним бажанням уклав контракт на військову службу у Збройні Сили України, та на підставі Наказу командира в/ч НОМЕР_4 від 03.04.2019р., №17-рс прийнятий у ЗСУ на посаду матрос. Починаючи з 30 травня 2022 року по 09 грудня 2022 року позивач перебував на лікуванні та реабілітації після отриманої травми для встановлення ступеню придатності до військової служби що підтверджується довідками та направленням на військово-лікарську комісію. 15 лютого 2023 року гарнізонною військово-лікарською комісією позивачу видано Довідку про обмежений ступінь придатності до військової служби внаслідок отриманої травми, та визначено отриману травму як важкого ступеня, та встановлено що травма ТАК пов`язана із проходженням військової служби.

За період часу знаходження на виконанні бойових завдань в зоні бойових дій з 24 лютого 2022 року по 30 травня 2022 року (по день отримання травми) позивачу не виплачувалася гарантована державою додаткова винагорода збільшена до 100тис.грн. відповідно до положень Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року в редакції діючої на той час. За період часу знаходження на лікуванні після отриманої травми з 30 травня 2022 року по грудень 2022 року включно позивачу так само не виплачувалася гарантована державою додаткова винагорода збільшена до 100тис.грн. відповідно до положень Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року в редакції діючої на той час.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Ухвалою суду від 02 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що системний аналіз зазначених норм вказує на те, що оскільки позивач виконував обов`язки у складі військової частини НОМЕР_5 то і підтвердити його право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн., з урахуванням виплачених 30 000 грн. може лише командир військової частини НОМЕР_6 , до якої був відряджений позивач. Натомість до військової частини НОМЕР_1 в період з 24.02.2022 по теперішній час довідки про безпосередню участь позивача у бойових діях або заходах не надходили, у зв`язку з чим наказ на виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. не видавався.

Крім того, відповідачем зазначено, що довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) видана командиром військової частини НОМЕР_5 28.02.2023 за № 489. При цьому, вказана довідка позивачу видана після звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків військової часини НОМЕР_1 . При цьому Довідка про обставини отримання травми за формою № 5 до військової частини НОМЕР_1 не надавалась, у зв`язку з чим командир військової частини НОМЕР_1 не міг приймати будь-які рішення щодо виплати додаткової винагороди.

Крім того, протягом періоду з 31 травня по 09 грудня 2022 року позивачем не надавалась до військової частини НОМЕР_1 висновки військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі (в тому числі закордонному) з одночасним наданням медичних висновків про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 грн. за час цієї відпустки.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за власним бажанням уклав контракт на військову службу у Збройні Сили України, та на підставі Наказу командира в/ч НОМЕР_4 від 03.04.2019р., №17-рс прийнятий у ЗСУ на посаду матрос, що підтверджується записами у військовому квитку (графи: 9, 17,19).

У відзиві на позовну заяву відповідачем підтверджено, що «Військова частина НОМЕР_1 ні в якому разі не ставить під сумнів виконання обов`язків позивачем - бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій».

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію нашої країни, позивач проходив службу у званні старшого матроса у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старший моторист-електрик БЧ-5, механік-водій-кранівник 1 розрахунку 2 реактивного артилерійського взводу 2 реактивної артилерійської батареї 1 реактивного артилерійського дивізіону, та у перший день вторгнення 24 лютого 2022 року разом із особовим складом знаходився на позиціях в районі населеного пункту Сергіївка Донецької області виконуючи бойові завдання приймаючи перші бої.

Під час виконання чергового бойового завдання, 30 травня 2022 року, перебуваючи в районі ведення бойових дій, під час транспортування реактивних снарядів в район вогневої позиції на транспортно-заряджаючій машині 9Т452 військовий номер НОМЕР_7 , приблизно о 15:30 біля н.п. Сергіївка Донецької області позивач ОСОБА_1 вимушений був зупинити машину так як при натисканні на педаль тормозу вона почала трохи западати, що свідчити про відмову одного з компресорів. Зупинивши машину на відкритій місцевості біля узбіччя, не заглушаючи двигун через побоювання, що не зможе його запустити та виконати поставлене бойове завдання позивач вийшов з кабіни та відкрив кришку моторний відділу двигуна що знаходиться у передній частині машини щоб оглянути двигуни та виявити несправність для подальшого її усунення. Під час огляду моторного відділення повз машину позивача на великій швидкості проїхала великогабаритна вантажна машина, яка потоком повітря похитнула позивача, у наслідок чого він втратив рівновагу та лівою рукою потрапив на один із вентиляторів системи охолодження двигуна внаслідок чого вентилятором відсікло пальці лівої кінцівки руки. Після чого травмованого позивача було доставлено та госпіталізовано до 66 військового медичного госпіталю міста Покровськ з діагнозом: травма лівої кисті неповний травматичний відрив пальців на рівні п`ястко фалангового суглобу, перелом II п`ясткої кістки із пошкодженням сухожиль, різано-рвані рани лівої кисті.

Починаючи з 30 травня 2022 року по 09 грудня 2022 року позивач перебував на лікуванні та реабілітації після отриманої травми для встановлення ступеню придатності до військової служби що підтверджується довідками та направленням на військово-лікарську комісію.

15 лютого 2023 року гарнізонною військово-лікарською комісією позивачу видано Довідку про обмежений ступінь придатності до військової служби внаслідок отриманої травми, та визначено отриману травму як важкого ступеня, та встановлено що травма ТАК пов`язана із проходженням військової служби.

09 травня 2023 року протоколом №2169 засідання Регіональної ВЛК визначено що травма позивача ТАК ПОВ`ЯЗАНА ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ.

10 травня 2023 року позивачу рішенням комісії МСЕК видано довідку серії 12 ААГ №490468 про призначення ІІ групи інвалідності безстроково

Позивач зазначає, що за період часу знаходження на виконанні бойових завдань в зоні бойових дій з 24 лютого 2022 року по 30 травня 2022 року (по день отримання травми) позивачу не виплачувалася гарантована державою додаткова винагорода збільшена до 100тис.грн. відповідно до положень Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року в редакції діючої на той час. За період часу знаходження на лікуванні після отриманої травми з 30 травня 2022 року по грудень 2022 року включно позивачу так само не виплачувалася гарантована державою додаткова винагорода збільшена до 100тис.грн. відповідно до положень Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року в редакції діючої на той час. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991№ 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно п.1 ст.9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2-4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого продовжено Указами Президента України: №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022 та №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, від 01.05.2023 № 254/2023.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України № 217 від 07.03.2022 та № 350 від 22.03.2022) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

01.04.2022 до постанови №168 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни, згідно якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Спірним питання в межах розгляду даної справи є наявні у позивача права на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 за час перебування на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з отриманим 30.05.2022 пораненням.

Суд зазначає, що документально підтверджено, що 30.05.2022 позивач отримав травма лівої кисті неповний травматичний відрив пальців на рівні п`ястко фалангового суглобу, перелом II п`ясткої кістки із пошкодженням сухожиль, різано-рвані рани лівої кисті під час виконання ним завдань щодо відсічі збройної агресії російської федерації.

Починаючи з 30 травня 2022 року по 09 грудня 2022 року позивач перебував на лікуванні та реабілітації після отриманої травми для встановлення ступеню придатності до військової служби що підтверджується довідками та направленням на військово-лікарську комісію.

Отже, матеріалами справи підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 30 травня 2022 року по 09 грудня 2022 року, у зв`язку з пораненням, яке отримане 30.05.2022 під час виконання військовослужбовцем бойових завдань з відбиття збройного нападу та відсічі збройної агресії російської федерації.

Беззаперечним є те, що позивач перебував у відпустці для лікування після поранення за висновком на підставі довідки №28/1 від 14.07.2022 Закарпатської обласної клінічної лікарні та рапорту старшого матроса ОСОБА_1 .

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що положеннями Постанови №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі 100000,00 грн, а саме:

1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідачем військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", додаткову винагороду в розмірі 70 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у період знаходження позивача ОСОБА_1 в зоні бойових дій з 24.02.2022 по 30.05.2022 та у період знаходження позивача з дати отримання травми на весь період перебування на лікуванні з 30.05.2022 по 09.12.2022 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань, додаткову винагороду встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період знаходження позивача ОСОБА_1 в зоні бойових дій з 24.02.2022 по 30.05.2022 та у період знаходження позивача з дати отримання травми на весь період перебування на лікуванні з 30.05.2022 по 09.12.2022 року в розрахунку до 70 000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах та з врахуванням проведених виплат за цей період.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

З приводу клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження суд зазначає, що відповідно до ч.1-3 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно із п.10 ч.6 ст.12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, суд наділений повноваженнями, врахувати всі складники, наведені ч.3 ст.257 КАС України, та самостійно визнати справу такою, що має незначну складність.

При відкритті провадження, суд дійшов висновку, що справу за позовом можливо розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, а також, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.6 ст.262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З огляду на те, що матеріали справи свідчать про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, тому в задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін необхідно відмовити.

Щодо клопотання про витребування доказів суд зазначає наступне.

Згідно п.4 ч.2 ст.80 КАС України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Разом з тим, суд зазначає, що до клопотання позивач не додав жодного доказу на підтвердження того, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. Саме лише зазначення у клопотанні про неможливість подання доказів не відповідає вищезазначеним вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене суд відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження,- відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів,- відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність відповідачем військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", додаткову винагороду в розмірі 70000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у період знаходження позивача ОСОБА_1 в зоні бойових дій з 24.02.2022 по 30.05.2022 та у період знаходження позивача з дати отримання травми на весь період перебування на лікуванні з 30.05.2022 по 09.12.2022 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань, додаткову винагороду встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період знаходження позивача ОСОБА_1 в зоні бойових дій з 24.02.2022 по 30.05.2022 та у період знаходження позивача з дати отримання травми на весь період перебування на лікуванні з 30.05.2022 по 09.12.2022 року в розрахунку до 70 000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах та з врахуванням проведених виплат за цей період.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко