Справа № 320/6677/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6677/23 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Аліменка В.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та у Київській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області від 07 грудня 2022 року №7003.

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області видати посвідку на тимчасове проживання громадянці Російської федерації ОСОБА_1 , на підставі пакету документів, який подавався 18 листопада 2022 року.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до передбаченого законодавством України порядку та своєчасно звернулась до відповідача з заявою та необхідним пакетом документів для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні. Однак відповідач протиправно відхилив дану заяву у зв`язку з недоліками форми договору страхування, який був доданий до заяви.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області від 07 грудня 2022 року №7003.

Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області видати посвідку на тимчасове проживання громадянці Російської федерації ОСОБА_1 , на підставі пакету документів, який подавався 18 листопада 2022 року.

В апеляційній скарзі Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підставою для видачі посвідки на постійне проживання є дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки. Враховуючи, що позивачем не було надано вказаного документа, оскаржувана відмова є протиправною.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про правильність та відповідність полісу медичного страхування з огляду на відсутність більш деталізованого опису полісу та виду медичного страхування в Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322, тому апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянкою Російської федерації і перебуває на території України з 2019 року.

З серпня 2019 позивачка перебуває у шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Втім, 14.09.2022 сплив термін дії посвідки на тимчасове проживання позивачки.

Як наслідок, 18.11.2022 позивач звернулась із заявою про продовження строку дії посвідки у зв`язку з правом та строком, наданим їй Постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.2022 №1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг іноземцям та осіб без громадянства в умовах воєнного стану».

Однак, 07.12.2022 відповідач прийняв рішення №7003 про відмову в оформленні посвідки на проживання на підставі підпункту 6 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 (далі - Порядок №322).

Зазначена відмова відповідача мотивована тим, що іноземцем подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 Порядку №322, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки.

19 грудня 2022 року позивач направила відповідачу електронною поштою адміністративну скаргу, за результатами розгляду якої відповідач надіслав позивачу відповідь-рішення №В-2501/6/8010-22/8010.6.2/5132-22 від 29.12.2022, відповідно до якої позивачкою подано страховий поліс «Договір добровільного медичного страхування та страхування від нещасних випадків під час подорожі або перебування на території України», який передбачає страхування медичних та інших витрат та страхування від нещасних випадків (п.4 Договору), що не відповідає вимогам пп.4 п.32 Порядку №322.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення позивач діяв не у межах повноважень, наданих відповідачу, не обґрунтовано і без врахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про наявність підстав для скасування такого рішення.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані з умовами і порядком імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені Законом України від 07.06.2001 № 2491-III «Про імміграцію» (далі - Закон №2491-III) та Законом України від 22.09.2011 №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до п. 6 частини першої статті 1 Закону №3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно зі статті 2 Закону №3773-VI правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

У відповідності до частини першої статті 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини третьої вказаної статті іноземці, які іммігрували на постійне проживання або для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

При цьому, згідно зі статтею 16 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття рішення про припинення громадянства України залишилися постійно проживати на її території, вважаються такими, які постійно проживають в Україні.

У свою чергу, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» (далі Порядок №322) затверджено порядок оформлення посвідки на тимчасове проживання.

Пунктом 1 Порядку №322 передбачено, що посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

При цьому, пунктами 2, 3 цієї Постанови Кабінету Міністрів України запроваджено з 1 червня 2018 року із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру оформлення і видачу посвідки на тимчасове проживання, зразок бланка якої затверджено цією постановою, іноземцям та особам без громадянства відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого цією постановою. Установлено, що: до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних органів і територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі посвідки на тимчасове проживання, зразок бланка якої затверджено цією постановою, посвідка на тимчасове проживання може оформлятися з використанням бланка посвідки на тимчасове проживання у формі книжечки; посвідка на тимчасове проживання, що не містить безконтактного електронного носія, оформлена та видана на підставі документів, поданих до 1 червня 2018 р., є чинною протягом строку, на який її було видано.

Відповідно до пункту 4 Порядку №322 посвідка видається строком на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом.

Згідно із підпунктом 3 пункту 7 Порядку №322 обмін посвідки здійснюється у разі: закінчення строку дії посвідки.

Разом з тим, як передбачено пунктом 32 Порядку №322, для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:

1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України, крім випадків, установлених абзацом сьомим цього пункту;

2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником);

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Пунктом 21 Порядку № 322 передбачено, що працівник територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті. У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі. Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

За приписами пункту 41 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 35 і 36 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Згідно із підпунктом 6 пункту 61 Порядку №322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки.

Таким чином, нормами вказаного Порядку визначено виключні підстави для відмови іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки на тимчасове проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у оформленні посвідки на проживання слугував поданий позивачем договір медичного страхування під час перебування іноземця на території України, який не відповідає вимогам закону та Порядку №322.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування», - видами добровільного страхування можуть бути: 1) страхування життя; 2) страхування від нещасних випадків; 3) медичне страхування (безперервне страхування здоров`я); 4) страхування здоров`я на випадок хвороби; 5) страхування залізничного транспорту; 6) страхування наземного транспорту (крім залізничного); 7) страхування повітряного транспорту; 8) страхування водного транспорту (морського внутрішнього та інших видів водного транспорту); 9) страхування вантажів та багажу (вантажобагажу); 10) страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ; 11) страхування майна (іншого, ніж передбачено пунктами 5 - 9 цієї статті); 12) страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника); 13) страхування відповідальності власників повітряного транспорту (включаючи відповідальність перевізника); 14) страхування відповідальності власників водного транспорту (включаючи відповідальність перевізника); 15) страхування відповідальності перед третіми особами (іншої, ніж передбачена пунктами 12 - 14 цієї статті); 16) страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту); 17) страхування інвестицій; 18) страхування фінансових ризиків; 19) страхування судових витрат; 20) страхування виданих гарантій (порук) та прийнятих гарантій; 21) страхування медичних витрат; 21-1) страхування цивільно-правової відповідальності арбітражного керуючого за шкоду, яку може бути завдано у зв`язку з виконанням його обов`язків; 21-2) страхування життя і здоров`я волонтерів на період надання ними волонтерської допомоги; 22) страхування сільськогосподарської продукції; 22-1) страхування ризику фінансових втрат, викликаних кризовою ситуацією на об`єкті критичної інфраструктури; 23) інші види добровільного страхування.

У силу вимог частини п`ятої статті 6 Закону України «Про страхування», - характеристику та класифікаційні ознаки видів добровільного страхування визначає Уповноважений орган.

У свою чергу, характеристика та класифікаційні ознаки видів добровільного страхування затверджена розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 №565 (далі - Розпорядження №565), згідно пунктів 3.2, 3.3 та 3.21 зазначено наступне.

Страхування від нещасних випадків - вид страхування, за яким предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю страхувальника чи третьої особи (застрахованої особи), визначеної страхувальником у договорі страхування за її згодою. Даний вид страхування передбачає обов`язок страховика за встановлену договором страхування плату (страховий внесок, страховий платіж, страхову премію) здійснити страхову виплату відповідно до умов договору страхування в розмірі страхової суми або її частини у випадку смерті страхувальника чи застрахованої особи, тимчасової втрати ним (нею) працездатності, встановлення йому (їй) інвалідності або отримання ним (нею) травматичних ушкоджень та/або функціональних розладів здоров`я, передбачених договором страхування, внаслідок нещасного випадку, який стався зі страхувальником чи застрахованою особою під час дії договору страхування. Добровільне страхування від нещасних випадків може передбачати особливі умови страхування водія та/або пасажирів наземного транспорту від нещасного випадку, пов`язаного з дорожньо-транспортною пригодою.

Медичне страхування (безперервне страхування здоров`я) - вид страхування, за яким предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані зі здоров`ям та працездатністю страхувальника чи третьої особи (застрахованої особи), визначеної страхувальником у договорі страхування за її згодою. Даний вид страхування передбачає обов`язок страховика за встановлену договором страхування плату (страховий внесок, страховий платіж, страхову премію) здійснити страхову виплату відповідно до умов договору страхування в розмірі страхової суми або її частини шляхом: оплати вартості медико-санітарної допомоги певного переліку та якості в обсязі обраної страхувальником програми медичного страхування, яка була надана страхувальнику чи застрахованій особі закладами охорони здоров`я, до яких він (вона) звернувся під час дії договору, у зв`язку із захворюванням, загостренням хронічного захворювання або розладом здоров`я внаслідок нещасного випадку, іншої допомоги, передбаченої правилами та договором страхування, що пов`язана з наданням медико-санітарної допомоги. Відшкодування понесених страхувальником чи застрахованою особою документально підтверджених витрат на отримання медико-санітарної допомоги.

Страхування медичних витрат - вид страхування, за яким предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з життям, здоров`ям страхувальника чи третьої особи (застрахованої особи), визначеної страхувальником у договорі страхування за її згодою, а також медичними та додатковими витратами, які безпосередньо пов`язані з настанням страхового випадку під час здійснення страхувальником чи застрахованою особою подорожі (поїздки). Даний вид страхування передбачає обов`язок страховика за встановлену договором страхування плату (страховий внесок, страховий платіж, страхову премію) здійснити страхову виплату відповідно до умов договору страхування в розмірі страхової суми або її частини шляхом відшкодування документально підтверджених витрат на отримання страхувальником чи застрахованою особою медико-санітарної та іншої допомоги у зв`язку з настанням страхового випадку під час здійснення страхувальником чи застрахованою особою подорожі (поїздки).

Враховуючи вищезазначене, медичне страхування і страхування медичних витрат пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю страхувальника чи третьої особи (застрахованої особи) - передбачають покриття витрат на екстрену медичну та медико-санітарну допомогу.

При цьому, з аналізу Положення про державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360 вбачається, що відповідач не наділений повноваженнями надавати правову оцінку змісту договорам медичного страхування чи іншим документам, які відповідають формальним вимогам, як додаткам до заяви про продовження дії посвідки на тимчасове проживання.

Оскільки позивачем до заяви про продовження строку дії посвідки було надано договір страхування, який за своїм змістом передбачає покриття медичних витрат, в тому числі і отримання ОСОБА_1 екстреної медичної допомоги, екстреної стаціонарної або амбулаторної медичної допомоги, медичної евакуації, лікування та обсервацію, які надаються державними та відомчими медичними закладами на території України у період з 14.11.2022 по 13.11.2025, тому такий поліс медичного страхування відповідає своїм змістом вимогам законодавства щодо добровільного медичного страхування особи, та, зокрема, пункту 32 Порядку №322.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.О. Аліменко

В.П. Мельничук