Справа № 420/35069/23
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Радчука А.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Старицького, 10А, м. Одеса, 65036, ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у якій позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 08.12.2023 р. у виконавчому провадженні № 45530784, винесену Головним державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чернолуцькою Юлією Анатоліївною;

розглянути можливість щодо ухвалення відносно дій Головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чернолуцької Юлії Анатоліївни окремої ухвали суду;

стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у розмірі 1132,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі судового наказу № 2н-179/2008 від 13.11.2008 р., виданого Балтським районним судом Одеської області (додається), у зв`язку з невиконанням обов`язків по кредитному договору № 010/15-79/07-408 від 01.08.2007 р., з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», кредитну заборгованість в сумі 1 131 562, 13 грн.

08.12.2023 року з Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України позивач дізнався про наявність постанови державного виконавця від 08.12.2023 р. у виконавчому провадженні № 45530784 про стягнення виконавчого збору у розмірі 113242,71 грн.

Аналогічним чином позивач дізнався про наявність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2023 р. у виконавчому провадженні № 73558567 (додається) з виконання постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 113242,71 грн. від 08.12.2023 р. у виконавчому провадженні № 45530784.

Вважаючи протиправною прийняту відповідачем постанову про стягнення виконавчого збору від 08.12.2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

У своїх доводах щодо протиправності оскаржуваної постанови позивач посилається на таке. Зазначає про повторне винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а саме постановою державного виконавця від 04.08.2023 р. у виконавчому провадженні №45530784 (додається) було стягнути виконавчий збір у розмірі 113242,71 грн. Однак, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 420/20822/23, яке набрало законної сили 30.11.2023 року, цю постанову скасовано. На виконання рішення суду у справі № 420/20822/23 державний виконавець винесла постанову про скасування процесуального документу у виконавчому провадженні № 45530784 від 08.12.2023 року (додається), якою була скасована постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору у розмірі 113242,71 грн. від 04.08.2023 року у виконавчому провадженні № 45530784, та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 72736229 від 08.12.2023 року з виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

У той же час, як зазначає позивач, державний виконавець винесла постанову про скасування процесуального документу у виконавчому провадженні № 45530784 від 08.12.2023 р. (додається), якою була скасована постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 08.09.2023 р. у виконавчому провадженні №45530784. Одночасно державний виконавець повторно винесла в той же день постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 08.12.2023 р. у виконавчому провадженні № 45530784 (додається), пунктом 5 якої передбачено вивести постанову про стягнення виконавчого збору № 45530784 від 08.12.2023 в окреме провадження для подальшого виконання.

08.12.2023 року державний виконавець в порушення ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» повторно винесла оскаржувана постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 113242,71 грн. у виконавчому провадженні № 45530784. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2023 року повторно розпочате виконавче провадження № 72736229 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 113242,71 грн. від 08.12.2023 року у виконавчому провадженні № 45530784.

На переконання позивача, з урахуванням прийняття рішення суду у справі №420/20822/23, яким була скасована постанова про стягнення виконавчого збору від 04.08.2023 року, є підстави для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження № 72736229, а також в силу вимог ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не мала права повторно стягувати виконавчий збір.

У зв`язку з викладеним позивач посилається на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», яким не передбачене повторне винесення постанови стягнення виконавчого збору.

Також позивач заперечував щодо розміру стягнутого виконавчого збору 113242,71 грн., зазначаючи, що розмір виконавчого збору має визначатися в розмірі 10 % від суми боргу, що фактично стягнута, а не від суми, що підлягає примусовому стягненню, відповідно до Закону «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час проведення виконавчих дій.

Ухвалою суду від 20.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-272, 287 КАС України. Для розгляду справи по суті призначено судове засідання на 26.12.2023 року о 10 год. 30 хв. у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м.Одеса, Фонтанська дорога, 14, зала судових засідань №21.

Відповідач відзив на адміністративний позов не надав, з клопотаннями/заявами щодо продовження строку на подання відзиву до суду не звертався.

Також відповідачем суб`єктом владних повноважень не виконано ухвалу суду про витребування доказів.

Згідно вимог ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

У справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У судове засідання, призначене на 26.12.2023 року, учасники справи не з`явились, про місце, дату і час судового засідання повідомлені.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Згідно судового наказу № 2н-179/2008 від 13.11.2008 року, виданого Балтським районним судом Одеської області, у зв`язку з невиконанням зобов`язань по кредитному договору № 010/15-79/07-408 від 01.08.2007 року, з ОСОБА_1 було стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль в особі Одеської обласної дирекції ПАТ Райффайзен Банк Аваль кредитну заборгованість в сумі 1131562,13 грн. (а.с. 26).

Постановою головного державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 19.11.2014 року відкрито виконавче провадження № 45530784 з примусового виконання судового наказу № 2н-179, виданого Балтським районним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль грошової суми у розмірі 1 132 427,13 грн. (а.с. 30).

04.08.2023 року у межах виконавчого провадження № 45530784 головним державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнята постанова про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 113 242,71 грн. (а.с. 24).

Вказана постанова була оскаржена позивачем у судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 року у справі № 420/20822/23 визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 04.08.2023 р. у виконавчому провадженні № 45530784, винесену державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чернолуцькою Юлією Анатоліївною.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Отже, рішення суду від 11.10.2023 року у справі № 420/20822/23 набрало законної сили 30.11.2023 року та є обов`язковим для виконання.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 року у справі № 420/20822/23 постановою головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.12.2023 року закінчено виконавче провадження №72736229 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 04.08.2023 року у виконавчому провадженні № 45530784 (а.с. 15).

Постановою державного виконавця від 08.12.2023 року про скасування процесуального документу в межах виконавчого провадження № 45530784 скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 04.08.2023 року (а.с. 16).

Постановою державного виконавця від 08.12.2023 року про скасування процесуального документу в межах виконавчого провадження № 45530784 скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 08.09.2023 року. Підстава скасування: Постановою про перевірку виконавчого провадження №45530784 від 07.12.2023, виданою начальником Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), визнано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу №45530784 від 08.09.2023 р. як таку, що винесена з порушенням вимог ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 21 розділу III Інструкції з примусового виконання рішення. (а.с. 17).

08.12.2023 року головним державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнята постанова ВП №45530784 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 частини першої статті 37, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 18).

Підставою для повернення зазначено: 28.08.2023 р. від стягувача ОСОБА_2 надійшло клопотання про повернення виконавчого документа - судового наказу № 2н-179/2008 від 05.11.2009 року, виданого Балтським районним судом Одеської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Також постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 08.12.2023 року державний виконавець поставив: вивести постанову про стягнення виконавчого збору №45530784 від 08.12.2023 в окреме провадження для подальшого виконання.

08.12.2023 року головним державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнята постанова ВП №45530784 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 113 242,71 грн. (а.с. 21).

Постановою головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.12.2023 року відкрито виконавче провадження №73558567 з примусового виконання постанови ВП №45530784 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 113 242,71 грн. (а.с. 22).

Не погоджуючись із постановою від 08.12.2023 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 113 242,71 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема:

виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження, примусове виконання рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи, покладається на органи державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 08.12.2023 року у межах виконавчого провадження №45530784 державним виконавцем прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Цією ж постановою державним виконавцем виведено в окреме провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.12.2023 року №45530784 у розмірі 113 242,71 грн.

Постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.12.2023 року відкрито виконавче провадження №73558567 з примусового виконання постанови ВП №45530784, виданої державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 113 242,71 грн.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору від 08.12.2023 року №45530784, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження (у редакції від 18.10.2023 року, чинній на дату прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 08.12.2023 року №45530784), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За вимогами ч. 4 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 5 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Відповідно до ч. 6 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню (ч. 7 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження).

У відповідності з ч. 8 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Також виконавчий збір не стягується у випадках передбачених ч.ч. 9-10 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, а саме:

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Виконавчий збір не стягується, якщо інше не передбачено угодою про врегулювання спору (мировою угодою), укладеною між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулюваня спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, відповідно до якої виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню.

За наявності обставин, визначених абзацом першим цієї частини, виконавче провадження, відкрите на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у тому числі до дати укладення такої угоди, підлягає закінченню відповідно до пункту 19-1 частини першої статті 39 цього Закону.

Стаття 40 Закону України Про виконавче провадження визначає наслідки повернення виконавчого документа (у редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу ВП №45530784).

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у цій справі вирішенню підлягає, зокрема, питання щодо стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Позивач посилається на те, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника сум заборгованості.

Суд зазначає, що відповідно до діючої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що частина друга статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28 серпня 2018 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Отже, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

Крім того, стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Вказана правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 28 квітня 2020 року (справа №520/9144/18), від 17 вересня 2020 року (справа №640/16620/19), від 26 червня 2020 року (справа №360/3324/19).

Вирішуючи спір, суд зазначає, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору прийнята 08.12.2023 року, тобто під час дії вказаної вище чинної редакції ст. 27 Закону №1404-VІІІ.

Водночас, як встановлено судом, заборгованість за виконавчим документом, який був предметом примусового виконання у виконавчому провадженні №45530784, виникла на підставі судового наказу № 2н-179, виданого 05.11.2009 року Балтським районним судом Одеської області.

На момент виникнення цієї заборгованості був чинним та діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV.

До 05 жовтня 2016 року правовідносини щодо здійснення виконавчих дій регулювались Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», а з 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Статтею 46 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV у редакції на час виникнення заборгованості позивача було передбачено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Тобто, з моменту виникнення заборгованості позивача та до прийняття постанови про стягнення виконавчого збору змінювалось законодавство щодо здійснення обрахунку виконавчого збору, а саме: з 10% від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом до 10 % від суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в Рішенні від 09 лютого 1999 року у справі №1-7/99 (про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої ст. 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 46 Закону №606-XIV в редакції, яка була чинною на момент виникнення заборгованості, зменшували відповідальність позивача, як боржника, у порівнянні із нормами ст. 27 Закону №1404-VІІІ в редакції, яка була чинною на момент винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, у спірній постанові ВП №45530784 від 08.12.2023 року головним державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) стягнуто з боржника ОСОБА_1 суму виконавчого збору у розмірі 113 242,71 грн. (а.с. 21), тобто у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Таким чином, оскільки внесені Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VIII погіршили становище боржника (позивача), а державний виконавець фактично не стягнув з нього коштів за виконавчим документом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору у визначеному виконавцем розмірі.

До вказаних висновків суд дійшов, враховуючи правову позицію Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2023 року у справі №160/695/22.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене, враховуючи обставини справи, аналіз чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, наведені висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що постанова Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору ВП №45530784 від 08.12.2023 року підлягає скасуванню у судовому порядку.

Що стосується посилань позивача на те, що державним виконавцем під час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору ВП №45530784 від 08.12.2023 року порушено принцип обов`язковості виконання судового рішення у справі №420/20822/23, суд зазначає наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 року у справі № 420/20822/23 визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 04.08.2023 р. у виконавчому провадженні № 45530784.

Проте, суд зазначає, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору ВП №45530784 від 08.12.2023 року була прийнята за інших фактичних обставин та становить окремий предмет судового розгляду.

Так, 08.12.2023 року головним державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнята постанова ВП №45530784 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 частини першої статті 37, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 18). Підставою для повернення зазначено: 28.08.2023 р. від стягувача ОСОБА_2 надійшло клопотання про повернення виконавчого документа - судового наказу № 2н-179/2008 від 05.11.2009 року виданого Балтським районним судом Одеської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Також постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 08.12.2023 року державний виконавець поставив: вивести постанову про стягнення виконавчого збору №45530784 від 08.12.2023 в окреме провадження для подальшого виконання.

За таких обставин 08.12.2023 року головним державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнята постанова ВП №45530784 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 113 242,71 грн. (а.с. 21).

Тобто, спір у цій справі непов`язаний з виконанням/невиконанням судового рішення у справі №420/20822/23.

Що стосується позовних вимог щодо ухвалення відносно дій головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_3 окремої ухвали суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Натомість, обставини, встановлені у цій справі, не є підставою для постановлення судом окремої ухвали відносно дій головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чернолуцької Юлії Анатоліївни, оскільки станом на дату прийняття спірної постанови відповідач діяв у відповідності з нормами діючого законодавства, зокрема ст.ст. 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», а скасування постанови про стягнення виконавчого збору №45530784 від 08.12.2023 року є наслідком кваліфікації суду з урахуванням принципу верховенство права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1132, 44 грн. (а.с. 7).

Таким чином, судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1132,44 грн. суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки позов задоволено в частині основних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 255, 262, 287, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Старицького, 10А, м. Одеса, 65036, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору ВП №45530784 від 08.12.2023 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 113242,71 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Старицького, 10А, м. Одеса, 65036, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1132, 44 грн. (одна тисяча сто тридцять дві гривні 44 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук