Справа № 465/9411/23
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

18.12.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря судового засідання Кондрашин В.Р.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Габель Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, мотивуючи свої вимоги тим, що про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності 18.10.2023 року постановою адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації №544 стосовно нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 1 190 гривень за правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. Постанову вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає обставинам справ. Так, до протоколу №286, який складено 02.10.2023 року майстром ЛКП «Львівський ліхтар» встановлено, що порушення було вчинене 29.10.2023 року, а відтак такий протокол складений ще до самого порушення. Крім цього, зі змісту протоколу не вбачається, які саме ним були порушенні Правила благоустрою, та до такого зазначено , що позивач виконував самовільні роботи, а до постанови вмінено йому порушення п.20.1.23 Розділу 20 «Правил благоустрою Львівської МТГ», які визначають як «Забруднення територій, вулиць тощо, викликане самовільним виконанням будівельних, ремонтно-будівельних робіт(без отримання дозволу райадміністрації. Однак в протоколі про будь які забруднення не зазначається, оскільки таких не було. Крім цього, зазначає, що такі роботи не вимагають оформлення дозвільної документації. Крім цього, протокол складено на мешканця буд.99 ОСОБА_1 , а не на власника будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є фактичними замовниками робіт, про зазначено в поясненні до протоколу №286, тобто вони є суб`єктами згідно ст.152 КУпАП. Протокол складений неуповноваженою особою щодо його складання. Відтак протоколу №286, який складено 02.10.2023 року майстром ЛКП «Львівський ліхтар» складено неправильно, а відтак безпідставно його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пункту 20.1.23 Розділу 20 «Правил благоустрою Львівської МТГ». Таким чином, при винесенні оскаржуваної постанови адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради було допущено неповноту та неправильність при розгляді адміністративного протоколу №286 від 02.10.2023 року, а відтак порушенні його права, внаслідок чого стало прийняття незаконної постанови №544 від 18.10.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП. Тому вважає, що таке рішення відповідача є протиправним, а притягнення її до адміністративної відповідальності - безпідставним, а тому просить таку постанову визнати протиправною та скасувати за відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення та провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова від 29.11.2023 року поновлено пропущений строк звернення до суду та відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що до адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації надійшов належно складений протокол про адміністративне правопорушення №286 від 02.10.2023 року відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. Протокол складений відповідно до вимог ст.256 КупАП. Позивач був належно повідомлений на засідання міжвідомчої комісії. Тому на підстав зібраних матеріалів 18.10.2023 року адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації було законно винесено постанову №544 про накладення на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу 1 190 гривень за правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради №544 від 18.10.2023 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 190 гривень за адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП.

Відповідно до положень ст.218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, за ст.152 КУпАП

Відповідно до вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 станом на 29.09.2023 року самовільно виконував роботи з каналізування водостічних труб гаражу будинку АДРЕСА_1 , з виведенням на прибудинкову територію будинку АДРЕСА_2 , чим порушив п. 20.1.23 Розділу 20 «Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади»(зі змінами та доповненнями) затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011р. №376, чим порушила ст.152 КУпАП.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 152 КУпАП передбачає відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Ухвалою Львівської міської ради №376 від 21.04.2011 року затверджені Правила благоустрою м.Львова (далі - Правила), які є нормативно-правовим актом, який встановлює порядок благоустрою та утримання об`єктів благоустрою м.Львова, визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста, які спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Вказані Правила є обов`язковими для виконання на території м.Львова всіма органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, органами самоорганізації населення, посадовими особами міської ради, об`єднаннями громадян, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства.

Пунктом 20.1 Правил благоустрою м.Львова встановлено, що відповідно до п.44 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» накладаються стягнення, передбачені ст.ст. 82, 152 КУпАП за порушення вимог цих Правил, а саме за: п.20.1.23. Забруднення територій, вулиць тощо, викликане самовільним виконанням будівельних, ремонтно-будівельних робіт (без отримання дозволу районної адміністрації).

У відповідності до статті 255 КУпАП право складати протоколи про адміністративні правопорушення мають, зокрема, посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад (частини перша - четверта статті 41, статті 103-1, 103-2, 104, частина перша статті 106-1, статті 106-2, 149 - 152, частини перша та друга статті 152-1, статті 154, 155, 155-2, 156, 156-1, 156-2, 159 - 160, стаття 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 183, 185-1, 186-5, 197, 198.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Відповідно до п. 19.1.2. Правил благоустрою м.Львова за порушення вимог законодавства у сфері благоустрою, збирання, перевезення, перероблення та утилізації ТПВ і цих Правил складаються документи, які зобов`язують усунути порушення (припис, вимога тощо), та протоколи про адміністративні правопорушення відповідно до власних повноважень.

Відповідно до 19.1.2.5. В частини порушення Правил благоустрою, недотримання чистоти і порядку внаслідок поводження з ТПВ відповідно до ст.152 КУпАП: - керівників та їх заступників районних відділів комунального та житлового господарства, керівників та майстрів львівських комунальних підприємств житлового господарства чи об`єднань співвласників багатоквартирних будинків; - Львівської міської санітарно-епідеміологічної станції; - комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління».

Пунктом 19.2.7 Правил благоустрою м. Львова передбачено, що протокол, що підтверджує факт порушення Правил, мають право складати і пред`являти порушникам в межах своєї компетенції уповноважені особи визначені цими Правилами.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 №2807-IV (далі - Закон №2807-IV) благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Відповідно до ч.1 ст.26-1 Закону №2807-IV порушення об`єктів благоустрою, пов`язане з виконанням суб`єктами господарювання земляних та ремонтних робіт, здійснюється на підставі дозволу на порушення об`єктів благоустрою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - дозвіл), крім випадків, встановлених абзацами другим - четвертим частини першої цієї статті.

Частиною 2 ст.26-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перелік земляних та ремонтних робіт, для виконання яких необхідно отримати дозвіл, встановлюється у Типовому порядку щодо видачі дозволів на порушення об`єктів благоустрою або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів (далі - Типовий порядок), який затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 14 ч.2 ст.10 Закону №2807-IV до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом.

Порядок видачі дозволів або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів затверджується рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради на підставі Типового порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Типовий порядок видачі дозволів на порушення об`єктів благоустрою або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2013 року №870, та його дія поширюється на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що здійснюють порушення об`єктів благоустрою, пов`язане з проведенням земляних та/або ремонтних робіт.

Відповідно до п.4 вказаного Порядку дозвіл видається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради за місцем проведення робіт на підставі письмової заяви, що подається відповідною юридичною особою чи фізичною особою - підприємцем (або їх уповноваженим представником).

Згідно з п.6 Порядку дозвіл видається на проведення робіт, перелік яких наведено у додатку 3, яким передбачено, зокрема, земляні або монтажні роботи, не пов`язані з прокладенням, перекладенням, ремонтом інженерних мереж і споруд; земляні або монтажні роботи, пов`язані з розриттям дорожнього покриття вулиць, доріг, майданів, площ.

Крім цього, відповідно до Закону України від 17.01.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення містобудівної діяльності 07.06.2017 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №406, якою затверджено «Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», зокрема до приєднання та підключення до інженерних мереж відповідно до технічних умов індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, гаражів, розташованих на присадибних, дачних і садових земельних ділянках та земельних ділянках для будівництва індивідуальних гаражів.

Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення №286 від 02.10.2023 року про адміністративне правопорушення не зазначено суті адміністративного правопорушення, як цього вимагає законодавство, а саме відсутні фактичні дані, які б дали можливість суду встановити, які саме роботи виконувались позивачем, та який саме дозвільний документ районної адміністрації необхідний для виконання цих робіт не був отриманий позивачем, та огляду вищезазначеного, виконання даних робіт не потрібує отримання будь-яких дозволів.

При цьому, жодного документу щодо проведення обстеження об`єкту ні відповідачем, ні особою, яка склала протокол до матеріалів справи не надано.

З долучених до справи світлин(фотографій) також не можна зробити висновок, внаслідок яких саме робіт, що проводив позивач, було порушено благоустрій.

Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

В силу ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Як вбачається із копії державного акту на право власності на земельну від 12.03.2009 року та копії архівного витягу від 23.03.2006 року Т-4316, що на час прийняття оскаржуваної постанови №544 від 18.10.2023 року земельна ділянка на якій знаходиться нежитлова будова гараж за адресою: АДРЕСА_1 не належить позивачу, а тому позивач не міг вчиняти дане правопорушення, оскільки він є суб`єктами такого правопорушення. Про що ним було зазначено у письмових поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення №286 від 02.10.2023 року.

Суд вважає, що постанова про адміністративне правопорушення винесена з порушенням вимог КУпАП, дані, які містяться викликають сумніви щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП.

Адміністративна комісія при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради при розгляді адміністративного матеріалу складеного відносно ОСОБА_1 , та при винесенні постанови №544 від 18.10.2023 року не звернула уваги на зазначені порушення, не здійснила належної оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , з огляду на те, що ця особа не визнала факт порушення передбаченого ст. 152 КУпАП не вказано чи надано позивачу скористатись своїми правами згідно ст.268 КУпАП.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд також враховує постанову ВС у справі №177/525/17 від 08.07.2020, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем надано до суду фотографії.

Ознайомившись зі змістом таких доказів, суд зазначає, що фотографії є неналежним доказом, оскільки на такій неможливо ідентифікувати об`єкт, його місцезнаходження та такі не підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень КУпАП, сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.08.2019 року по справі № 712/12830/16-а.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП є недоведеним.

Така правова позиція висловлене в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.

Суд також звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, оскільки позивач заперечує скоєння правопорушення, належних доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП відповідачем не надано, а судом таких обставин не встановлено, суд приходить висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Разом з тим, на час судового розгляду справи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у цій категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду першої інстанції визнати неправомірними дії суб`єкта владних повноважень, в тому числі і визнавати складену постанову протиправною.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З вищевказаного, суд вважає, що вимоги позивача щодо скасування постанови є правомірними і такі позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а тому слід постанову адміністративної комісії при Франківській районної адміністрації Львівської міської ради №544 від 18.10.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП - скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушенням - закрити.

Також, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі № 543/775/17, яка є обов`язковою для застосування суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 20, 44, 47, 77, 90, 139, 143, 192, 210-211,229, 241-246, 250, 268 КАС України -

в и р і ш и в :

позов частково задоволити.

Постанову адміністративної комісії при Франківській районної адміністрації Львівської міської ради №544 від 18.10.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП - скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушенням - закрити.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Франківська районна адміністрація Львівська міська рада, місцезнаходження: м. Львів вул. Ген. Чупринки, 85, .

Повне судове рішення складено 25.12.2023 року.

Суддя Мартинишин М.О.