Справа № 758/7106/22
Суддя: Ковбасюк О. О.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/7106/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю секретаря судового засідання Довгалюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Енергетичної митниці Державної митної служби України про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

До Подільського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Енергетичної митниці Державної митної служби України, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 16 грудня 2021 року у справі про порушення митних правил № 0088/90300/21, якою директора ТОВ «Авантаж-7» ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 46243 грн. 92 коп.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 грудня 2021 року Енергетичною митницею ДМС України в особі начальника Енергетичної митниці ДМС України було винесено постанову у справі про порушення митних правил № 0088/90300/21, згідно якої позивача було визнано ванним у вчиненні порушень митних правил за ст. 485 Митного Кодексу України і накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 300 % від різниці митних платежів, що становить 46243 грн. 92 коп. Вказана постанова мотивована тим, що позивач у порушення вимог законодавства оформив додаткову митну декларацію до тимчасової № UA903020/2021/003104 від 12.02.2021 лише 25.06.2021 (зареєстрований № UA903020/2021/011505), тобто з порушенням строків визначених ч. 5 ст. 261 Митного кодексу України, що призвело до несплати донарахованого податку на додану вартість в розмірі 15414 грн. 64 коп. у строк, встановлений законом, чим порушив ст. 485 МК України. Однак позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки 25 червня 2021 року ним подано додаткову електронну митну декларацію, за якою донараховано та сплачено до державного бюджету митні платежі, а саме податок на додану вартість в сумі 15414 грн. 64 коп., тобто на момент складання протоколу про порушення митних правил всі митні платежі було сплачено, позивачем було самостійно виявлено неподану у строк декларацію і здійснено митне оформлення, тобто умислу на приховання чи недоплату митних платежів позивач не мав, а тому на підставі викладеного, вимушений звернутись до суду із даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 серпня 2022 року, головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О.

09 вересня 2022 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Енергетичної митниці Державної митної служби України про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач в установлений судом строк не подав заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відзив на позовну заяву у встановлений строк суду не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Частиною 3 ст. 75 МК України передбачено, що для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, документи на такі товари; сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту; виконати встановлені відповідно до закону вимоги щодо заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Частиною 1 статті 258 МК України встановлено, що під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим. Оформлення митним органом митної декларації, заповненої у звичайному порядку, є випуском товарів у заявлений митний режим.

Якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати митному органу тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов`язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації (частина перша статті 260 МК України).

Оформлення митним органом тимчасової митної декларації є випуском товарів у заявлений митний режим.

Відповідно до положень пункту 1 статті 261 МК України у разі подання відповідно до статей 259-260-1 цього Кодексу попередньої, тимчасової, спрощеної або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати митному органу додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою, спрощеною або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

У разі якщо значення ціни товару в зовнішньоекономічному договорі визначається за формулою і на дату декларування невідоме, декларант або уповноважена ним особа має право подати додаткову декларацію протягом 90 днів з дати випуску товарів (частина 5 статті 261 МК України).

Судом встановлено, що 12 лютого 2021 року до відділу митного оформлення «Київ» митного поста «Центральний» Енергетичної митниці, директором ТОВ « Авантаж-7» ОСОБА_1 подано тимчасову електронну митну декларацію типу «ІМ 40 ТФ».

Енергетичною митницею товар за вказаними тимчасовими деклараціями було випущено у заявлений митний режим під зобов`язання подати додаткову митну декларацію у строк до 90 днів з дати випуску товарів, а саме до 13 травня 2021 року.

Протягом визначеного Енергетичною митницею строку (90 днів) додаткову декларацію позивачем до контролюючого органу надано не було.

25 червня 2021 року директором ТОВ «Авантаж-7» Каланчею М.М. фактично подано до контролюючого органу додаткову митну декларацію типу «ІМ40 ДТ», за якою донараховано та сплачено останнім до державного бюджету митні платежі, зокрема: податок на додану вартість в сумі 13455 грн. 15 коп., та спеціальне мито в сумі 1959 грн. 49 коп., всього разом 15414 грн. 64 коп., що підтверджується встановленими обставинами у протоколі про порушення митних правил № 0088/90300/21 від 23 вересня 2021 року.

Проте вважаючи, що позивач порушив строки сплати митних платежів, контролюючий орган 23 вересня 2021 року склав протокол про порушення митних правил за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України та у подальшому, 16 грудня 2021 року, оскаржувану постанову.

Статтею 485 МК України передбачена відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, в тому числі за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

За змістом статті 485 Митного кодексу України несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Платниками мита є зокрема особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених МК України (ст. 276 МК України).

Статтею 278 МК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно ст. 297 МК України у разі ввезення товарів на митну територію України суми митних платежів, нараховані органом доходів і зборів, підлягають сплаті до Державного бюджету України платником податків до або на день подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення, крім випадків, якщо відповідно до цього Кодексу товари ввозяться на митну територію України із звільненням від оподаткування митними платежами.

Відповідно до ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Враховуючи викладене, з поданням додаткової декларації, особа, яка ввозить товари на митну територію України, повинна сплатити всі нараховані митні платежі до Державного бюджету України.

В даному випадку, як було встановлено вище, позивач в день подання додаткової митної декларації донарахував та сплатив до державного бюджету митні платежі, а саме податок на додану вартість та спеціальне мито.

Суд звертає увагу, що відповідачем в оскаржуваній постанові не було вказано норму законодавства, яка зобов`язує сплатити митні платежі у строк 90 днів з дня подання тимчасових митних декларацій.

У протоколі та оскаржуваній постанові відповідач посилається на ч. 5 ст. 261 МК України, яка передбачає, що у разі якщо значення ціни товару в зовнішньоекономічному договорі визначається за формулою і на дату декларування невідоме, декларант або уповноважена ним особа має право подати додаткову декларацію протягом 90 днів з дати випуску товарів.

Проте, вказана норма законодавства стосується строків та права декларанта на подання додаткової митної декларації, а не строків щодо сплати митних платежів.

У ст. 297 МК України також відсутні вказівки щодо обов`язку декларанта сплатити митні платежі у строк 90 днів з дня подання тимчасових митних декларацій.

Натомість ч.2 вказаної статті Закону передбачено, що у разі випуску товарів у відповідний митний режим за спрощеною митною декларацією в межах спрощень, наданих підприємству, митні платежі повинні бути сплачені не пізніше дня подання до митного органу відповідної додаткової декларації до такої спрощеної декларації.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Митним кодексом України встановлено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.489 МК України).

Диспозиція ст. 485 МК України передбачає декілька варіантів об`єктивної сторони передбаченого нею правопорушення, зокрема: - заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару; - заявлення неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості; - надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості; - несплата митних платежів у строк, встановлений законом; - інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів; - використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Аналіз диспозиції цієї статті свідчить про те, що наведені варіанти дій, які являють собою об`єктивну сторону даного правопорушення, можуть бути вчинені як умисно (в тому числі з непрямим умислом), так і у зв`язку з необережністю (недбалістю).

Особа, відповідальна за передбачені цією статтею дії, може прямо і не бажати настання відповідної мети, однак повинна усвідомлювати можливість настання наслідків своїх дій у виді неналежної сплати митних платежів.

Вищенаведений висновок суду в частині аналізу диспозиції ст. 485 МК України узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.10.2018 по справі № 760/20661/15-а.

Суд зазначає, що митним органом при розгляді справи про порушення митних правил не доведено належними та достатніми доказами наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, адже не доведено його суб`єктивну сторону, яка полягає у протиправних, винних (умисних або з необережності) діях чи бездіяльності позивача.

Водночас, вирішуючи питання щодо застосування до позивача відповідальності передбаченої ст.485 МК України у розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, суд враховує рішення Другого сенату Конституційного Суду України № 4-р(II)/2022 від 15 червня 2022 року про визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац другий статті 485 Митного кодексу України.

Вказаним рішенням встановлено, що абзац другий статті 485 Митного кодексу України, визнаний неконституційним, втрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, відповідно станом на момент розгляду справи судом (16 січня 2023 року) абзац другий статті 485 Митного кодексу України втратив чинність.

Суд зауважує, що в даному випадку не відбулось скасування норми, яка передбачала адміністративну відповідальність, шляхом прийняття закону Верховною Радою України, проте абзац другий статті 485 Митного кодексу України, за яким притягається до відповідальності позивач втратив чинність внаслідок визнання його неконституційним за рішенням Конституційного Суду України.

Як наслідок, накладення на позивача санкції у розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, становить надмірне втручання в гарантоване Основним Законом України право власності, яке не забезпечує справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й фундаментальними правами позивача із захисту права власності.

Згідно зі ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Враховуючи відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 485 МК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 485 МК України, не підтверджується належними та допустимими доказами та суб`єкт владних повноважень не надав доказів правомірності прийнятого рішення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо недоведеності відповідачем належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та наявність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 КУпАП, підстави, за яких постановлено оскаржуване рішення, не ґрунтуються на всебічному, повному та обґрунтованому дослідженні матеріалів адміністративної справи, відповідачем відзиву на адміністративний позов не надано, що свідчить про відсутність заперечень щодо заявленого позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню,.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на положення статей 132, 139 КАС України, з урахуванням сплати позивачем судового збору за подання даного позову до суду та задоволення позовних вимог на користь останнього підлягають відшкодуванню понесені ним витрати по сплаті судового збору, а саме 496 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 3, 5, 47, 49, 72-78, 139, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Енергетичної митниці Державної митної служби України про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про порушення митних правил № 0088/90300/21 від 16 грудня 2021 року, винесену начальником Енергетичної митниці Державної митної служби України Райваховським Юрієм Григоровичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що складає 46243 грн. 92 коп., визнати протиправною та скасувати.

Стягнути з Енергетичної митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін по справі:

позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання с. Горбово, Герцаївський район Чернівецької області;

відповідач - Енергетична митниця Державної митної служби України, юридична адреса: вул. Саксаганського, буд. 66, м. Київ.

Суддя Олена КОВБАСЮК