Справа № 520/30543/23
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 р.Справа № 520/30543/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі позивача - Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 30.10.23 по справі № 520/30543/23

за позовом Керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі позивача - Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківметал-2"

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі позивача - Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківметал-2», в якому просив суд:

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківметал-2» вжити заходів щодо приведення у готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту - сховища (протирадіаційного укриття) № 77065, загальною площею 179,4 кв.м. розташованого за адресою: м. Харків, проспект Московський (нині Героїв Харкова), 301, шляхом усунення виявлених Відділом запобігання надзвичайним ситуаціям по Індустріальному району Харківської міської територіальної громади порушень, викладених у пунктах 19-25 Припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки № 53 від 17.03.2020, а саме:

п. 19 «Виконати відповідно до вимог входи та виходи захисної споруди цивільного захисту їх доступність для усіх категорій населення, зокрема для осіб з інвалідністю та інших малозабезпечених груп населення» (п. 6 розділу II вимог наказу МВС № 579 від 09.07.2018);

п. 20 «Забезпечити захисну споруду необхідним майном та засобами на розрахункову чисельність населення, що підлягає укриттю» (п. 6 глави 1 розділу VII вимог наказу МВС № 579 від 09.07.2018):

п. 21 «Провести перевірку на герметичність сховища (згідно додатку про перевірку герметичності сховища)» (п. 1, 2 глави 9 розділу III вимог наказу МВС № 579 від 09.07.2018);

п. 22 «Провести перевірку та обслуговування баків (ємностей) для питної води» (п. 1-3 глави 6 розділу III вимог наказу МВС № 579 від 09.07.2018 року);

п. 23 «Провести оцінку стану готовності ЗСЦЗ підприємства» (п. 1-2 глави 2 розділу VI вимог наказу МВС № 579 від 09.07.2018);

п. 24 «Виконати у повному обсязі ведення документації захисної споруди, у якій відображається відомості про терміни і результати проведених оглядів, обслуговувань, поточних та капітальних ремонтів» (п. 15 глави 3 розділу VI вимог наказу МВС № 579 від 09.07.2018);

п. 25 «Надати акт готовності за результатами оцінки стану готовності ЗСЦЗ» (п. 7 глави 2 розділу VI вимог наказу МВС № 579 від 09.07.2018).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Відповідач та Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Постановлючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що Кодекс цивільного захисту населення України не передбачає повноважень ГУ ДСНС у Харківській області на звернення до суду із пред`явленими позовними вимогами у якості позивача, керівником Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова у позовній заяві інших законодавчих актів, які б надавали такі повноваження, також не зазначено, відповідно, у керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова також не має права на звернення до суду з такими вимогами, а тому суд вважав, що наявні підстави для повернення позовної заяви.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка серед іншого, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Згідно з ст. 46 КАС України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Отже, прокурор у визначених законом випадках наділений повноваженнями здійснювати представництво інтересів держави або конкретної особи шляхом звернення до суду з позовом, якщо таке представництво належним чином обґрунтоване. Виключними випадками, за умови настання яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

Разом з тим, у Рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, згідно з яким інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Таким чином, системне тлумачення вказаних приписів дозволяє колегії суддів дійти висновку, що ст. 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тобто, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Верховний Суд у постанові від 21.08.2019 у справі №263/2038/16-а прийшов до висновку про те, що прокурор повинен надати суду докази, які свідчать про те, що відповідний орган державної влади (інший суб`єкт владних повноважень) не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежним чином. Такими доказами, зокрема, можуть бути звернення прокурора до відповідного органу щодо захисту інтересів держави, відповіді на них та інші письмові докази, що стосуються справи. Самого лише твердження прокурора про те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви до розгляду недостатньо.

В спірних правовідносинах Керівник Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова зазначає, що підставою для представництва інтересів держави шляхом подання позову є бездіяльність ГУ ДСНС у Харківській області, яка полягає у невжитті ним, як уповноваженим органом, заходів щодо зобов`язання ТОВ "Харківметал-2" привести захисну споруду цивільного захисту - сховище (протирадіаційного укриття) №77065, що знаходиться за адресаю: м. Харків, пр. Московський (Героїв Харкова), 301 у стан готовності до укриття населення.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1052 (надалі - Положення №1052), Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

Відповідно до пп. 2 ч. 1 ст. 17 Кодексу цивільного захисту України (надалі - КЦЗ України), до повноважень центрального органу виконавчої влади належить формування та реалізації заходів державної політики щодо створення, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, ведення їх обліку.

Згідно з п. 39 ч. 2 ст. 17-1 КЦЗ України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту здійснює державний нагляд (контроль) у сфері пожежної та техногенної безпеки щодо виявлення та запобігання порушенню вимог законодавства органами та суб`єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами, іншими юридичними особами.

Відповідно до ст. 66 КЦЗ України, центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.

Згідно з пп. 6 п. 4 Положення №1052, ДСНС відповідно до покладених на неї завдань здійснює заходи щодо створення, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, ведення їх обліку, забезпечує разом з відповідними органами та підрозділами цивільного захисту, місцевими держадміністраціями здійснення контролю за готовністю зазначених споруд до використання за призначенням.

Відповідно до пп. 42 п. 4 Положення №1052, ДСНС відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за вжиттям інженерно-технічних заходів цивільного захисту відповідно до закону.

Таким чином, органи ДСНС здійснюють контроль за готовністю захисних споруд до використання за призначенням.

Окрім того, ДСНС складає акти перевірок, видає приписи, постанови, розпорядження про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, а в разі встановлення порушень, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, звертається безпосередньо та через територіальні органи до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, окремих приміщень, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту (пп. 48 п. 4 Положення № 1052, п. 48 ч. 1 ст. 17-1 КЦЗ України).

Разом з тим, у даному випадку звернення до суду з позовом про повне або часткове зупинення роботи підприємства, окремих споруд, будівель тощо (зокрема, протирадіаційне укриття) на даний час не є ефективним способом захисту державних інтересів.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, що в подальшому Указами Президента України був продовжений та діє на теперішній час.

Після початку 24.02.2022 повномасштабної військової агресії рф проти України та введення на всій території України воєнного стану виникли обґрунтовані та реальні підстави для використання обумовленої у цій справі споруди безпосередньо за призначенням, проте, у зв`язку із невжиттям відповідних заходів уповноваженим органом, та всупереч порушення норм законодавства у сфері використання та забезпечення функціонування об`єктів цивільного захисту відповідачем не виконано свого прямого та безпосереднього обов`язку щодо утримання захисної споруди №77065 у належному та придатному для використання за призначенням стані.

В той же час, за наявності у суб`єкта господарювання захисної споруди цивільного захисту, враховуючи очевидну загрозу ядерних та ракетних ударів, необхідно невідкладно забезпечити можливість використання такої споруди за цільовим призначенням в якості укриття для населення, шляхом усунення порушень, які призвели до її неготовності до використання.

Тобто, вжиття органами ДСНС України заходів у вигляді звернення до адміністративних судів з позовами про повне або часткове зупинення роботи підприємства не відновить порушені інтереси держави, які в даному випадку полягають саме у забезпеченні людей захисними спорудами цивільного захисту, які придатні для використання за призначенням.

Право органів ДСНС України на звернення з іншими позовами до суду, зокрема з позовами, про приведення протирадіаційного укриття у стан до готовності, законодавством не передбачено.

Разом з цим, прокурор може звернутися до суду в інтересах держави в особі суб`єкта владних повноважень, зокрема, у випадках коли у суб`єкта владних повноважень відсутнє законне право на звернення до адміністративного суду для захисту порушеного права та в інтересах держави.

Судовим розглядом встановлено, що Керівник Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова, подаючи позов в інтересах держави в особі ГУ ДСНС у Харківській області, долучав підтверджуючі документи, згідно з якими прокурор перед звернення до суду із вказаним позовом встановив, що відповідач не забезпечив готовність захисної споруди №77065, а ГУ ДСНС у Харківській області не вживає дієвих та достатніх заходів з метою зобов`язання відповідача привести захисну споруду до готового стану з метою використання за призначенням, що вказує на здійснення його неналежно, цим суб`єктом владних повноважень.

Згідно з положеннями розділу 2 «Оцінка стану готовності захисних споруд до використання за призначенням», Розділу VI «Організація заходів з утримання, експлуатації та обслуговування захисних споруд» визначено, що для забезпечення готовності захисних споруд до використання за призначенням, їх балансоутримувачі здійснюють оцінку стану їх готовності, організовують періодичні огляди стану захисних споруд, перевірку працездатності їх основного обладнання, планують і проводять технічне обслуговування обладнання та систем життєзабезпечення захисних споруд.

Оцінка стану готовності захисних споруд здійснюється щороку з метою виявлення недоліків у стані утримання та експлуатації захисних споруд, передбачення заходів щодо приведення захисної споруди в готовність до використання за призначенням.

Підпунктами 5, 6 пункту 2 розділу VI Вимоги визначено, що залучення фахівців структурних підрозділів із питань цивільного захисту міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, органів і підрозділів ДСНС до оцінки стану готовності, проведення інших обстежень захисних споруд (за винятком оцінки стану готовності під час нагляду) здійснюється за зверненням балансоутримувача.

Відповідно до пп. 8 п. 2 Розділу VI Вимоги, під час оцінки стану готовності перевіряються: загальний стан приміщень, входів, гідроізоляції, повітрозабірних і витяжних каналів, обвалування окремо розташованих і підсипки покриття у вбудованих захисних спорудах, покрівлі та бічних поверхонь гірничих виробок, кріплень і захисно-герметичних перемичок (зовнішнім оглядом); двері, механізми задраювання, захисні пристрої, системи вентиляції, водопостачання, каналізації, електропостачання, зв`язку, автоматики та іншого інженерного обладнання; температура і відносна вологість повітря всередині захисної споруди; наявність і стан засобів пожежогасіння; герметичність захисної споруди.

За результатами оцінки стану готовності захисну споруду може бути визнано як готову, обмежено готову або неготову до використання за призначенням. Захисна споруда вважається обмежено готовою або неготовою, якщо вона має хоча б один із недоліків, зазначених в основних недоліках в утриманні захисних споруд, що погіршують стан їх готовності, наведених у додатку 13 до цих Вимог.

Акт оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту, складений за результатами проведеної щорічної оцінки, лише засвідчує стан готовності захисної споруди до використання за призначенням та містить рекомендації комісії щодо приведення захисної споруди у готовність до використання за призначенням.

Отже, знаючи про тривале порушення балансоутримувачем вимог законодавства у сфері використання та забезпечення функціонування об`єктів цивільного захисту, органом ГУ ДСНС не вжито відповідних заходів реагування.

Враховуючи згадані вище обставини щодо обізнаності позивача про наявні порушення інтересів держави, а також беручи до уваги характер наданих на запити прокуратури відповідей, наявний виключний випадок, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженими органами функцій із їх захисту, що призводить до виникнення у органів прокуратури не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.

Відтак, виключно з метою не залишення незахищеними інтересів держави, прокурор із дотриманням належної процедури, реалізуючи представницькі повноваження, виконав субсидіарну роль та замінив в судовому провадженні суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснив захисту.

Крім того, повертаючи позовну заяву, судом першої інстанції не враховано характер позову та не встановлено, чи керівник Немишлянської окружної прокуратури звертається із цим адміністративним позовом в інтересах цивільного населення, яке має бути забезпечене місцями укриття від обстрілів, в умовах введеного в Україні воєнного стану у зв`язку повномасштабною військовою агресією рф проти України.

Колегія суддів також враховує, що згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції в ухвалі від 30.10.2023 дійшов помилкових і передчасних висновків про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Згідно з ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також, що під час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 - скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі позивача - Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 по справі №520/30543/23 скасувати, справу №520/30543/23 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 26.12.2023 року