Справа № 280/9252/23
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 грудня 2023 року (09:30)Справа № 280/9252/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2023 через підсистему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі третя особа), в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком №70 від 14.07.2023;

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07.07.2023 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1980 по 28.12.1982 і період роботи з 01.02.1983 по 28.07.1997 (у т.ч. з 09.07.1986 по 03.09.1986, з 27.03.1989 по 17.07.1989 та з 01.10.1990 по 01.09.1992) відповідно до записів трудових книжок НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №70 від 14.07.2023 відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. Позивач вважає, що прийнятим рішенням відповідач порушив її законні права та інтереси, оскільки воно ґрунтується на безпідставних мотивах і не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 08.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

27.11.2023 до суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення (вх. №52774), в яких останній зазначає, що на дату досягнення віку 60 років позивач мав 16 років 01 місяць 03 дні підтвердженого необхідними документами страхового стажу проти необхідних 29 років, відповідачем, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.

04.12.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 53837), в якому останній зазначає, що чинним законодавством України чітко передбачено порядок підтвердження трудового стажу на підставі трудової книжки та підтвердження стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Так, відповідач зазначає, що вік позивача становить 60 років 9 місяців 17 днів. Необхідний страховий стаж згідно з статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років. Страховий стаж позивача становить 16 років 1 місяць 3 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1980 по 28.12.1982 згідно диплому НОМЕР_4 , оскільки виправлення прізвища власника не завірено належним чином. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку про період за форму навчання, видану на підставі первинних документів; період роботи з 01.02.1983 по 28.07.1997 згідно трудової книжки НОМЕР_5 , оскільки зміна прізвища на титульній сторінці завірена згідно довідки про укладення шлюбу №А-06620 виданої відділом ЗХГС М2 Вологодської області. 23.12.2022 набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних, та кримінальних справах від 22.01.1993 відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР та протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, вчинено від імені України у м. москві 28.03.1997 і ратифіковано Законом України від 03.03.1998 №140/98-ВР. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостеля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого ст. 4 Конвенції, шо скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961. Також зазначає, що період роботи з 09.07.1986 по 03.09.1986 потребує додаткового уточнення, оскільки виправлення, номеру наказу про прийняття на роботу не завірено належним чином, з 27.03.1989 по 17.07.1989 оскільки виправлення в номеру наказі про звільнення з роботи не завірено належним чином, з 01.10.1990 по 01.09.1992, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні з роботи. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів 21.09.2027. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

У період часу з 01.09.1980 по 28.12.1982 позивач проходила навчання проходила навчання у Волгоградському обласному культурно-освітньому училищі Міністерства культури РРФСР, про що свідчить диплом НОМЕР_4 (а.с.13).

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 01.02.1983, позивач:

01.02.1983 - прийнята хореографом до БК профкому птахофабрики «Малечкіно» (запис №1);

01.07.1983 - звільнена за власним бажанням зі зміною місця проживання (запис №2);

11.07.1983 - прийнята культорганізатором у Вологодське виробниче трикотажне об`єднання (запис №3);

18.06.1986 - звільнена за власним бажанням (запис №4);

09.07.1986 - прийнята в`язальницею 2 розряду з надомними умовами праці у Спеціалізованому виробничому об`єднанні «Надомник» Управління місцевої промисловості вологодського облвиконкому (запис №5);

03.09.1986 - звільнена у зв`язку з переведенням на роботу в апарат Первомайського РК ВЛКСМ (запис №6);

04.09.1986 - затверджена заступником секретаря комітету ВЛКСМ Череповецького суднобудівельно-судноремонтного заводу (запис №7);

01.06.1987 - звільнена за власним бажанням (запис №8);

06.10.1987 - прийнята в БК 40 років жовтня на посаду методиста (запис №9);

02.01.1989 - переведена з 01.01.1989 адміністратором відеодискотеки (запис №10);

03.03.1989 - звільнена за власним бажанням (запис №11);

27.03.1989 - прийнята тимчасово на час декретної відпустки культорганізатором масово-політичного відділу БК «Жовтневий» м. Запоріжжя (запис №12);

17.07.1989 - звільнена за власним бажанням (запис №13);

10.01.1990 - прийнята тимчасово на час декретної відпустки керівником дитячого хореографічного колективу до Запорізького міського відділу народної освіти (запис №14);

30.04.1990 - звільнена у зв`язку з переведенням чоловіка (запис №15);

01.10.1990 - прийнята на посаду режисера танцювально-ігрових дисковечорів до ПК «Жовтневий м. Запоріжжя» (запис №16);

01.09.1992 - звільнена у зв`язку з переведенням на іншу роботу (запис №17);

13.09.1992 - прийнята продавцем комерційного магазину до ТПП «Август» (запис №18);

15.10.1992 - призначена старшим продавцем (запис №19);

19.04.1993 - звільнена за власним бажанням (запис №20);

12.07.1993 - прийнята комплектувальником на швейне виробництво до ТОВ «Фірма «Світлана Лтд» (запис №21);

28.09.1993 - звільнена за власним бажанням (запис №22);

07.07.1994 - прийнята реалізатором до ТДВ «Аналог» (запис №23);

28.07.1997 - звільнена за власним бажанням (запис №24).

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_3 від 26.09.1991, позивач:

26.09.1991 - прийнята в цех №3 прибиральником виробничих приміщень до Запорізького заводу імені 50-річчя срср виробничого об`єднання «Гама» (запис №11);

13.03.1992 - звільнена за власним бажанням по догляду за дитиною до 14-річного віку (запис №12).

07.07.2023 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №70 від 14.07.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років (а.с.9 зворот).

У рішенні зазначено, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне, пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявника 60 років 9 місяців 17 днів. Необхідний страховий стаж згідно з статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років. Страховий стаж особи становить 16 років 1 місяць 3 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період навчання з 01.09.1980 по 28.12.1982 згідно диплому НОМЕР_4 , оскільки виправлення прізвища власника не завірено належним чином. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку про період за форму навчання, видану на підставі первинних документів;

період роботи з 01.02.1983 по 28.07.1997 згідно трудової книжки НОМЕР_5 , оскільки зміна прізвища на титульній сторінці завірена згідно довідки про укладення шлюбу №А-06620 виданої відділом ЗХГС М2 Вологодської області. 23.12.2022 набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних, та кримінальних справах від 22.01.1993 відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР та протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, вчинено від імені України у м. Москві 28.03.1997 і ратифіковано Законом України від 03.03.1998 №140/98-ВР. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостеля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого ст. 4 Конвенції, шо скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961.

Також зазначено, що період роботи з 09.07.1986 по 03.09.1986 потребує додаткового уточнення, оскільки виправлення номеру наказу про прийняття на роботу не завірено належним чином, з 27.03.1989 по 17.07.1989 оскільки виправлення в номері наказу про звільнення з роботи не завірено належним чином, з 01.10.1990 по 01.09.1992, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні з роботи. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів 21.09.2027.

Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним, позивач звернулась до суду із вимогами про його скасування та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу спірні періоди.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

У розумінні абз.22 ст.1 Закону № 1058-IV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 20 до 30 років.

Щодо вимоги відповідача про проставлення апостилю на документах, поданих до органів ПФУ разом із заявою про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що від народження позивачка мала прізвище ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_6 , виданим Талазькою сільською радою Приморського району Архангельської області 02.10.1962 (а.с.19).

29.04.1983 позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , внаслідок чого змінила прізвище на ОСОБА_4 . На підтвердження реєстрації зазначеного шлюбу 29.04.1983 Череповецькою міською радою народних депутатів Вологодської області було видане свідоцтво про шлюб НОМЕР_7 . Це підтверджується записом на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки НОМЕР_2 , засвідченим підписом керівника (голови) установи, в якій на той час працювала позивачка (Профспілка птахофабрики «Малечкіно» Череповецького району). Саме свідоцтво про шлюб не зберіглося. Згодом зазначений шлюб був розірваний, проте свідоцтво про його розірвання також не зберіглося. Після розірвання шлюбу позивачка залишила собі шлюбне прізвище ОСОБА_4 .

12.04.1991 позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , у зв`язку з чим змінила прізвище ОСОБА_4 на ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_8 , виданим Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів Запорізької області 12.04.1991 (а.с.21).

Як зазначає позивач у своєму позові, влітку 2022 року на особистому прийомі у ГУ ПФУ в Запорізькій області, звернено увагу позивача на те, що записи про зміну прізвища в трудовій книжці мають бути засвідчені печаткою підприємства, однак записи на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки НОМЕР_2 про зміну прізвища позивачки на ОСОБА_4 (1983 р.) та на ОСОБА_6 (1991 р.) були засвідчені лише підписами керівників підприємств, на яких на той час вона працювала. Працівник ГУ ПФУ в Запорізькій області порекомендував внести записи про зміну прізвища повторно із засвідченням їх печаткою підприємства за поточним місцем роботи.

Проте, оскільки свідоцтво про шлюб НОМЕР_7 від 29.04.1983 не зберіглося, роботодавець (ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет») відмовився внести запис про зміну прізвища на ОСОБА_4 без підтверджувальних документів.

В подальшому, на підставі зазначеної довідки про укладення шлюбу №А-06620 від 06.09.2022 на додатковому аркуші в трудовій книжці НОМЕР_2 зроблено запис про зміну прізвища позивачки на ОСОБА_4 , що був засвідчений печаткою роботодавця ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет».

Посилання на довідку про укладення шлюбу №А-06620 від 06.09.2022, видану органом країни-агресора після початку повномасштабної збройної агресії, не задовольнило відповідача, оскільки, на його думку, для прийняття цієї довідки на ній мав бути проставлений апостиль.

Суд зазначає, що до 24.02.2022 документи, видані державними органами російської федерації, приймалися в Україні без проставлення апостилю, оскільки вимогу про апостилювання знімала Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що була вчинена від імені України у м. мінську 22.01.1993 і ратифікована Законом України від 10.11.1994 №240/94-ВР з подальшими протоколами до неї.

Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 №2783-IX дію вказаної конвенції зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь, та Україна вийшла з конвенції. Відповідно до розділу II Закон №2783-IX набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 23.12.2022. Про зворотну дію в часі в тексті Закону №2783-IX не зазначено.

Разом з цим, Кабінет Міністрів України ухвалив постанову «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04.02.2023 №107, якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, станом на дату видачі довідки про укладення шлюбу №А-06620 від 06.09.2022 Україна ще була учасницею Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 р. і конвенція ще діяла (її дія ще не була зупинена) щодо України у відносинах з російською федерацією.

Оскільки, Закон №2783-IX, що набрав чинності 23.12.2022, не має зворотної дії в часі, то його дія не поширюється на документи, видані раніше дати набрання ним чинності, в тому числі і на довідку про укладення шлюбу №А-06620 від 06.09.2022. На неї поширюється дія конвенції.

Водночас, оскільки станом на 24.02.2022 довідки органів запису актів цивільного стану російської федерації приймалися на території України без спеціального посвідчення, в силу постанови КМУ від 04.02.2023 №107 такі документи, видані після 23.12.2022 (дата зупинення дії конвенції та виходу з неї України), належить і далі приймати на території України під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо).

Таким чином, відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивачки з 01.02.1983 по 28.07.1997 з посиланням на те, що на довідці про укладення шлюбу №А-06620 від 06.09.2022 не проставлено апостиль компетентним органом держави, в якій документ було складено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що період роботи позивача з 01.02.1983 по 28.07.1997 є повністю підтвердженим, та підлягає зарахуванню до її страхового стажу.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1980 по 28.12.1982 з підстав не засвідчення виправлення прізвища власника в дипломі, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що у дипломі НОМЕР_4 , виданому Вологодським обласним культурно-просвітницьким училищем Міністерства культури РРФСР 28.12.1982, виправлення прізвища позивачки не здійснювалось, що підтверджується копією зазначеного диплому, яка наявна в матеріалах справи.

Відтак, посилання відповідача на наявне у дипломі НОМЕР_4 виправлення прізвища власника як на підставу не зарахування позивачу періоду навчання з 01.09.1980 по 28.12.1982 суд вважає необґрунтованим та таким, що не підтверджується жодними доказами, у зв`язку із чим, період навчання підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо посилання відповідача на недоліки в окремих записах трудової книжки, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).

Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Слід зазначити, що до 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.4.7 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як встановлено судом, що відповідачем в оскаржуваному рішенні, між іншого, зазначено про те, що період роботи з 09.07.1986 по 03.09.1986 потребує додаткового уточнення, оскільки виправлення номеру наказу про прийняття на роботу не завірено належним чином, з 27.03.1989 по 17.07.1989 оскільки виправлення в номері наказу про звільнення з роботи не завірено належним чином, з 01.10.1990 по 01.09.1992, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні з роботи.

З цього приводу, суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд зазначає, що відсутність підпису відповідальної особи при звільненні з роботи та наявність виправлень не завірених належним чином не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.

Суд критично оцінює позицію відповідача у даній справі та зазначає, що, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудових книжок. Відповідачем не взято до уваги, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у ній. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення трудових книжках.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 (справа №677/277/17), від 17.07.2018 (справа №220/989/17), від 19.12.2019 (справа №307/541/17).

Аналізуючи наведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи позивача мають бути зараховані до страхового стажу, оскільки недостовірності або інших ознак юридичної неточності якої не встановлено, а тому трудову книжку позивача, слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Таким чином, із наведеного суд дійшов висновку, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів роботи відповідно до записів трудової книжки є протиправною, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою працівника.

Таким чином, оскаржуване рішення ГУ ПФУ у Львівській області №70 від 14.07.2023 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Львівській області №70 від 14.07.2023 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком та зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1980 по 28.12.1982 згідно диплому НОМЕР_4 та період роботи з 01.02.1983 по 28.07.1997 (у т.ч. з 09.07.1986 по 03.09.1986, з 27.03.1989 по 17.07.1989 та з 01.10.1990 по 01.09.1992) відповідно до записів трудових книжок НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 07.07.2023.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 КАС України). Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській області, яким прийнято протиправне рішення на користь позивача стягується судовий збір у розмірі 858,88 грн. (за одну самостійну вимогу не майнового характеру), в іншій частині судовий збір є таким, що сплачений надмірно, а відповідно стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії №70 від 14.07.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1980 по 28.12.1982 згідно диплому НОМЕР_4 та період роботи з 01.02.1983 по 28.07.1997 (у т.ч. з 09.07.1986 по 03.09.1986, з 27.03.1989 по 17.07.1989 та з 01.10.1990 по 01.09.1992) відповідно до записів трудових книжок НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 07.07.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 26.12.2023.

Суддя Ю.В. Калашник