Справа № 240/28698/23
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Житомир

справа № 240/28698/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського 1 (один) рік 11 (одинадцять) місяців; час роботи на посадах: в.о. консультанта по судовій роботі Житомирського обласного управління юстиції 1 (один) місяць 11 (одинадцять) днів; старшого консультанта по судовій статистиці і спеціальній роботі Житомирського обласного управління юстиції 3 (три) місяці 4 (чотири) дня;

- зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського 1 (один) рік 11 (одинадцять) місяців; час роботи на посадах: в.о. консультанта по судовій роботі Житомирського обласного управління юстиції 1 (один) місяць 11 (одинадцять) днів; старшого консультанта по судовій статистиці і спеціальній роботі Житомирського обласного управління юстиції 3 (три) місяці 04 (чотири) дня, з 29.03.2023, з врахуванням проведених виплат.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог вказує, що є суддею у відставці та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, стверджує, що відповідач своїм рішенням протиправно не зарахував до стажу роботи на посаді судді, який надає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за спеціальністю - тобто 1 рік 11 місяців та час роботи на посадах: в.о. консультанта по судовій роботі Житомирського обласного управління юстиції з 22.11.1988 по 02.01.1989; старшого консультанта по судовій статистиці і спеціальній роботі Житомирського обласного управління юстиції з 08.09.1989 по 11.12.1989, вимога щодо якого надавала право на призначення на посаду.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача, зі зменшення, наявного у неї стажу роботи на посаді судді та здійснення у зв`язку з цим перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, звернулася до суду з даним позовом.

Згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного у позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі надіслав до суду відзив на позовну заяву.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016, згідно зі змістом якого передбачено збільшення щомісячного довічного грошового утримання саме за роботу на посаді судді. Зазначає, що чинним законодавством не передбачено, врахування до стажу на посаді судді періоду половини строку навчання, а також стажера народного судді, консультанта та старшого консультанта по судовій роботі.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 03.11.1975 ОСОБА_1 в період:

- з 12.12.1989 переведена на роботу в Коростенський районний народний суд з покладенням виконання обов"язків народного судді;

- з 21.06.1991 призначена на посаду народного судді Коростенського міського народного суду;

- з 21.06.2001 обрана безстроково суддею Коростенського міського суду Житомирської області.

На підставі постанови Верховної Ради України №1600-VІІІ від 22.09.2016, згідно з наказом №21/к від 21.10.2016 ОСОБА_1 звільнена із займаної посади судді у зв"язку із поданням заяви про відставку.

З 25 жовтня 2016 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 62% від суддівської винагороди, визначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області №538/20 від 21.02.2020.

В свою чергу, у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 26.05.2023 на звернення позивача повідомлено, що оскільки стаж на посаді судді становить 26 років 10 місяців11 днів, то відповідно до вимог ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 62 % від суддівської винагороди.

Також зазначено, що чинним законодавством передбачене збільшення щомісячного довічного грошового утримання саме за роботу на посаді судді.

Вважаючи вказані дії відповідача, щодо неврахування до стажу на посаді судді періоду половини строку навчання, а також стажера народного судді, консультанта та старшого консультанта по судовій роботі, позивач звернулася за захистом свого права до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до ч.2 ст. 142 Закону №1402-VIII суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Абзацом четвертим пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно абзацу 2 ч. 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Указом Президента України №584/95 від 10.07.1995 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Таким чином, вказаними вище положеннями передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, календарний період проходження строкової військової служби, час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, а також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді зараховано виключно періоди роботи суддею, а саме з 12.12.1989 по 21.10.2016 (26 років 10 місяців та 11 днів).

Разом з тим, відповідно до наданих доказів у справі позивач у період з 01.09.1984 по 30.06.1988 навчалася у Харківському юридичному інституті імені Ф.Є. Дзержинського.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше 10 років, то до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, враховується період половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20.04.2021 у справі №344/5707/19 та від 14.05.2021 у справі №592/3354/17.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Таким чином, з наведеного слідує, що законодавством, яке діяло на момент призначення (обрання) позивача суддею та в період роботи позивача на посаді судді, передбачалось право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, а саме на денному відділенні юридичного факультету.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у зарахуванні позивачу до стажу роботи судді, який дає право на одержання довічного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті (1 рік 11 місяців), не відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює питання визначення стажу роботи судді, який дає право на одержання довічного грошового утримання судді, а тому є протиправною.

Щодо зарахування періоду роботи позивача консультантом по судовій роботі Житомирського обласного управління юстиції у період з 22.11.1988 по 02.01.1989 (тривалість стажу 03 місяці 04 дні) та періоду роботи старшим консультантом по судовій статистиці і спеціальній роботі Житомирського обласного управління юстиції з 08.09.1989 по 11.12.1989 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд зазначає наступне.

За правилами ч. 1 ст. 116 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 137 цього Закону, має право подати у відставку.

Відповідно до ст. 137 Закону №1402-VIII у первісній редакції 2016 року до стажу роботи на посаді судді зараховувалась лише робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосудця, Вищої ради юстиції. Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Однак, Законом України від 12.07.2018 №2509-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», ст.137 Закону №1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Отже, з дати набрання чинності Законом №2509-VІІІ, тобто з 05.08.2018, законодавець встановив нові правила обчислення стажу роботи на посаді судді, згідно з якими до суддівського стажу також зараховується період роботи у сфері права, вимога щодо якого була необхідною для призначення (обрання) особи на посаду судді вперше в силу вимог закону, який діяв на момент такого призначення (обрання).

Системний аналіз наведених норм доводить, що положення ст. 137 та абз. 4 п. 34 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачають, що з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесені зміни до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям додатково до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18 зазначено, що внесені до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 №328-1 (чинний на момент призначення позивача суддею вперше), народним суддею міг бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, мав вищу юридичну освіту і стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний іспит.

Таким чином, на момент призначення позивача суддею для зайняття такої посади поряд з іншим необхідним була наявність стажу роботи в галузі права не менш як два роки.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 03.11.1975 ОСОБА_1 в період:

- з 01.08.1988 по 21.11.1988 та з 03.01.1989 по 07.09.1989 працювала стажером народного судді Богунського районного суду м.Житомир;

- з 22.11.1988 по 02.01.1989 тимчасово виконувала обов"язки консультанта по судовій роботі Житомирського обласного управління юстиції;

- з 08.09.1989 по 11.12.1989 тимчасово переведена на посаду старшого консультанта по судовій статистиці і спеціальній роботі Житомирського обласного управління юстиції (а.с.9-11)

При призначенні пенсії позивачу враховано лише стаж роботи на посаді судді та не зараховано до стажу період роботи стажером народного судді Богунського районного суду м.Житомир вперіод з 01.08.1988 по 21.11.1988 та з 03.01.1989 по 07.09.1989; консультантом по судовій роботі Житомирського обласного управління юстиції у період з 22.11.1988 по 02.01.1989 та старшого консультанта по судовій статистиці і спеціальній роботі Житомирського обласного управління юстиції з 08.09.1989 по 11.12.1989, загалом стаж становить - 1 рік 4 місяці 10 днів, а саме з 01.08.1988 по 11.12.1989.

З огляду на викладене, відповідач при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці безпідставно не зарахував вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді.

При визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, відповідачем не враховано положення абзацу 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VІІІ, яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Позивач була призначена (обрана) на посаду до набрання чинності Законом №1402-VIIІ, а тому норми Закону №1402-VIIІ, щодо порядку обчислення стажу роботи на посаді судді до позивача застосовуватись не можуть.

Не зарахування певних періодів до стажу роботи на посаді судді позивача у випадку спірних правовідносин свідчить про протиправність дій органу Пенсійного фонду в частині невиконання покладених на нього обов`язків щодо правомірного та обґрунтованого визначення стажу роботи на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно, враховуючи вказане суд дійшов висновку, що до розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача, необхідно також зарахувати роботу стажером народного судді Богунського районного суду м.Житомир в період з 01.08.1988 по 21.11.1988 та з 03.01.1989 по 07.09.1989; консультантом по судовій роботі Житомирського обласного управління юстиції у період з 22.11.1988 по 02.01.1989 та старшого консультанта по судовій статистиці і спеціальній роботі Житомирського обласного управління юстиції з 08.09.1989 по 11.12.1989, загалом стаж становить - 1 рік 4 місяці 10 днів, а саме з 01.08.1988 по 11.12.1989. У зв`язку з вказаним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування позивачу до стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання вказаних періодів стажу роботи (професійної діяльності) у сфері права є протиправними, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

З урахуванням висновків суду, вказаних вище та враховуючи досліджені судом докази, стаж роботи позивача на посаді судді становить 26 років 10 місяців 11 днів (з 12.12.1989 по 21.10.2016), при цьому загальний стаж роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового судді у відставці, становить 30 років 1 місяць 21 день = (26 років 10 місяців 11 днів + 1 рік 11 місяців (половина строку навчання) + 1 рік 4 місяці 10 днів (період роботи, що давав право на призначення суддею, саме з 01.08.1988 по 11.12.1989).

Отже, з урахуванням викладеного, позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці має зараховуватися повних 30 років.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивач має право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 70% від суддівської винагороди судді (50% + 20% за 10 додаткових років роботи на посаді судді), виходячи зі стажу роботи на посаді судді понад 30 років (сукупний стаж роботи на посаді судді 26 років 10 місяців 11 днів, половини строку навчання на юридичному факультеті, що становить 1 рік 11 місяців, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) вимога, яка визначена законом та надає право для призначення на посаду судді 1 рік 4 місяці 10 днів).

Виходячи з цього стажу роботи щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до вимог ч.3 ст.142 Закону України №1402 VIII має обраховуватися і складати 70% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо обрахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди (заробітної плати), без урахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якою визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, є протиправними.

З метою захисту порушеного права слід, зобов"язати відповідача зарахувати до стажу роботи судді ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половини строку навчання на юридичному факультеті в Харківському юридичному інститутіім Ф.Є.Дзержинського, що становить 1 рік 11 місяців, та стаж роботи за юридичною спеціальністю необхідний для зайняття посади судді в період з 01.08.1988 по 11.12.1989 (1 рік 4 місяці 10 днів).

Крім того, з метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за можливе, відповідно до положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог та зобов"язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70% винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 29.03.2023, з урахуванням проведених виплат.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення та подання відповідачем звіту про виконання рішення на підставі ст.382 КАС України суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналіз наведених норм свідчить на користь висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду, тому, суд дійшов до висновку, що відсутні підстави для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання даного судового рішення.

В силу приписів ст.139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 205, 242-246, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.Ольжича, 7, м.Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо обрахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди (заробітної плати), без зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якою визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половини строку навчання на юридичному факультеті в Харківському юридичному інституті ім Ф.Є.Дзержинського, що становить 1 рік 11 місяців, та стаж роботи за юридичною спеціальністю необхідний для зайняття посади судді в період з 01.08.1988 по 11.12.1989 (1 рік 4 місяці 10 днів).

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі 70% винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 29.03.2023, з урахуванням проведених виплат.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 27 грудня 2023 року.

Суддя А.В. Горовенко