Справа № 640/14038/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом громадянина Узбекистану ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Громадянин Узбекистану ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області №7674 від 20 квітня 2021 року про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання громадянину Узбекистану ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву про оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі раніше поданих документів громадянином Узбекистану ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки обставини, на підставі яких воно було прийнято, не були підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позову, зазначив, що встановлені під час перевірки обставини можуть свідчити про факт подання позивачем неправдивих відомостей при зверненні за оформленням посвідки на тимчасове проживання на підставі частини 4 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Доводи апеляційної скарги за своїм змістом дублюють доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, громадянин Узбекистану ОСОБА_1 22 лютого 2021 року отримав дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства серії АА №066065, виданий Київським міським центром зайнятості.

У зв`язку з чим, 12 квітня 2021 року позивач звернувся до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області з заявою-анкетою №100124066, в якій просив внести до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про нього з оформленням посвідки на тимчасове проживання. У вказаній заяві - анкеті зазначено місце проживання: АДРЕСА_1 .

Крім того, матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що позивач до заяви - анкети надав весь необхідний пакет документів.

20 квітня 2021 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області прийнято рішення №7674, яким громадянину Узбекистану ОСОБА_1 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 9 пункту 61 Порядку № 322.

Вважаючи вищевказане рішення протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було підтверджено належними доказами обставини, які були покладені в основу оспорюваного рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, як на момент отримання позивачем посвідки на тимчасове проживання в Україні так і на час прийняття рішення про її скасування визначався Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі по тексту - Закон України від 22 вересня 2011 року №3773-VI) (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), який у тому числі встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 1 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Частиною 10 статті 4 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI передбачено іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для провадження культурної, наукової, освітньої діяльності на підставах і в порядку, встановлених міжнародними договорами України або спеціальними програмами, а також іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою участі в міжнародних та регіональних волонтерських програмах чи участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України "Про волонтерську діяльність", інформація про які розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, отримали посвідку на тимчасове проживання та здійснюють волонтерську діяльність на базі зазначених організацій та установ, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період провадження такої діяльності.

У частині 10 статті 5 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI зазначено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною десятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, подання відповідного державного органу, відповідального за виконання культурних, освітніх, наукових, спортивних, волонтерських програм, для участі в яких іноземець чи особа без громадянства прибули в Україну, або організації чи установи, що залучає до своєї діяльності волонтерів, інформація про яку розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, та копія свідоцтва про державну реєстрацію такої організації чи установи.

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затверджений постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25 квітня 2018 року (далі по тексту - Порядок №322).

Пунктом 21 Порядку № 322 передбачено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 61 Порядку №322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: 1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення; 2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду; 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію; 4) встановлено належність особи до громадянства України; 5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання; 6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки; 7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином; 8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився; 9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну; 11) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Наведене в сукупності свідчить, що контролюючий орган має право на підставі проведеної перевірки та після встановленого факту подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів відмовити в оформленні або видачі посвідки.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 20 квітня 2021 року №7674 відмовлено громадянину Узбекистану ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 9 пункту 61 Порядку № 322.

Відповідач зазначив, що за результатами проведеної перевірки адреси: АДРЕСА_1 , позивач виявлений не був, на телефонні дзвінки не відповідав, сусіди його також не бачили, що може свідчити про факт подання ним неправдивих відомостей при зверненні щодо оформлення посвідок на тимчасове проживання. Такий висновок зроблений на підставі інформації Управління міграційного контролю протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМКУ ДМС в м. Києві та Київській області.

Як вбачається з наданої суду копії листа №8010.8.4/3017421 від 19 квітня 2021 року, головними спеціалістами відділу супроводу, управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії попередньо за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено перевірку достовірності поданої інформації вказаною іноземцем в заяві - анкеті №100124077 від 12 квітня 2021 року та в заяві-анкеті №100124066 від 12 квітня 2021 року як адреса, за якою проживає іноземець. За вказаною адресою громадянин Узбекистану виявлений не був. Під час виходу двері квартири ніхто не відчинив. Мешканці будинку та сусіди з квартири АДРЕСА_2 повідомили, що у вищевказаній квартирі громадян іноземців раніше не бачили. За наданою фотокарткою іноземного громадянина, не знають дану особу та ніколи не бачили. Від письмових пояснень останні відмовилися. За результатами проведеної перевірки адреси: АДРЕСА_1 , іноземець виявлений не був, сусідам вищевказаний громадянин не відомий, на телефонні дзвінки іноземець не відповідає, що може свідчити про факт подання останнім неправдивих відомостей при зверненні за оформленням посвідок на тимчасове проживання на підставі частини 4 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (працевлаштування) та відповідно до пункту 9 статті 61 постанови Кабінету Міністрів України №322 від 25 квітня 2018 року може слугувати підставою для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання.

Разом із тим, зі змісту вищевказаного листа не вбачається, в який саме день та час здійснювався виїзд перевіряючих за адресою місця проживання позивача, як і не зазначено даних сусідів, які були опитані.

При цьому, як вбачається з довідки, виданої Дарницьким управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 12 травня 2021 року б/н, станом на 12 травня 2021 року громадянин Узбекистану ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції вірно вказав, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що посадовими особами відповідача дійсно здійснювались телефонні дзвінки на номер позивача з метою встановлення його місця перебування/проживання.

Таким чином матеріали справи не містять належних доказів щодо підтвердження факту подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість тверджень відповідача щодо того, що позивач за адресою: АДРЕСА_1 виявлений не був, на телефонні дзвінки не відповідав, що може свідчити про факт подання ним неправдивих відомостей при зверненні за оформленням посвідок на тимчасове проживання, що, відповідно, свідчить про протиправність рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 20 квітня 2021 року № 7674 про відмову громадянину Узбекистану ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25.12.2023.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна