Справа № 366/3777/23
Суддя: Слободян Н. П.
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 366/3777/23
Провадження № 2-а/366/29/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2023 смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої судді Слободян Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Німченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області та відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: поліцейський відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області (смт. Іванків) Цибулько Андрій Сергійович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі Відповідач 1) та відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області (далі Відповідач 2), у якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1068261 від 04.12.2023, винесену поліцейським відділення поліції № 1 (смт. Іванків) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Цибульком Андрієм Сергійовичем (далі Третя особа), якою на Позивачку накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КУпАП, закривши провадження у справі.

Позов мотивований тим, що Третя особа винесла відносно Позивачки постанову за ч. 1 ст. 121 КУпАП, відповідно до якої Позивач керувала автомобілем марки FORD ESCORT з д.н.з. НОМЕР_1 , у якому був відсутній задній бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризговики.

Позивач стверджує, що зміст оскаржуваної постанови не конкретизований, а докази вчинення нею правопорушення відсутні. Відсутність таких доказів підтверджується доданою копією оскаржуваної постанови, а тому, Позивач просить скасувати оскаржувану постанову.

Рух справи

14.12.2023 Позов надійшов до суду.

18.12.2023 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Судове засідання з розгляду справи призначено на 26.12.2023. Вирішено питання про витребування у Відповідача 2 всіх наявних доказів по справі про адміністративне правопорушення. До участі у справі залучено Третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, працівника поліції Цибулька А.С., який виносив відносно Позивачки оскаржувану постанову.

Позиції сторін

Відповідач 2 на виконання ухвали суду про витребування доказів направив до суду оптичний диск з матеріалом відеозапису, відзнятим на нагрудну камеру поліцейського (бодікамеру).

У встановлений судом строк відзив на позовну заяву Відповідачі до суду не подали.

Третя особа пояснень щодо позову у встановлений судом строк не подав.

Встановлені судом обставини та застосовані норми права

У зв`язку з розглядом справи без виклику сторін на підставі ст.ст. 171, 257, 262, 286 КАС України, відповідно до п. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Судом встановлено наступне.

Позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією її паспорта громадянина України (а.с. 6 Т. 1)

11.07.2017 Позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . До укладення шлюбу Позивач мала прізвище ОСОБА_3 . Після реєстрації шлюбу Позивачці присвоєно прізвище ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 7 Т. 1).

29.04.2023 Позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 . Після реєстрації шлюбу Позивачці присвоєно прізвище ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 7 Т. 8)

Позивач просить скасувати оскаржувану постанову, винесену відносно неї на прізвище ОСОБА_3 .

04.12.2023 поліцейським відділення поліції № 1 (смт. Іванків) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1068261 за ч. 1 ст. 121 КУпАП відносно ОСОБА_7 , зі змісту якої вбачається, що 04.12.2023 о 22 год. 59 хв., ОСОБА_7 в смт. Іванків по вул. Проскури здійснювала рух транспортним засобом марки FORD ESCORT з д.н.з. НОМЕР_1 , у якого були відсутні передбачені конструкцією грязезахисні фартухи і бризговики, чим порушила п. 31.4.7 «е» Правил дорожнього руху (а.с. 9 Т. 1).

Згідно з п. 4 цієї постанови, правопорушником є ОСОБА_7 , особу якої встановлено посвідченням водія серії НОМЕР_4 .

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 є однією і тією ж особою. Винесення оскаржуваної постанови відносно Позивачки з прізвищем ОСОБА_3 обумовлене тим, що після зміни прізвища внаслідок реєстрації шлюбу Позивачка не здійснила заміну посвідчення водія на нове зі шлюбним прізвищем.

У графі 7 оскаржуваної постанови «До постанови додаються» нічого не зазначено.

Цією постановою до Позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП настає у разі Керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 31.4.7 «е» ПДР України Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за у разі, коли відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, брудозахисні фартухи та бризковики.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п.1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 (далі - Інструкція № 1395), розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції № 1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, передбачених частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою, другою та четвертою статті 126, статтею 125 КУпАП.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух», правила дорожнього руху встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

При цьому, докази мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, які визначені ст.ст. 73-76 КАС України.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У постанові від 26.04.2018 по справі № 338/855/17 Верховний Суд зазначив, що постанова у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Для притягнення конкретної особи до відповідальності, необхідно з`ясувати чи вона є (може бути) суб`єктом адміністративного правопорушення, а саме з`ясувати можливість притягнення такої особи до відповідальності (вік, осудність, інші спеціальні ознаки, тощо) та наявність причинного зв`язку між діянням особи та наслідками.

Тобто існування такої складової як суб`єкт правопорушення можливе лише за наявності причинного зв`язку між об`єктивною стороною правопорушення та конкретною особою (вчинення саме конкретною особою дій, що мають ознаки правопорушення).

Такі висновки узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у п. 30 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 по справі № 177/525/17.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний оцінити докази, шляхом всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Аналіз наведених положень КУпАП дає підстави для висновку, що під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

На виконання ухвали суду про витребування доказів, Відповідач 2 направив до суду оптичний диск, який містить один відеозапис, який досліджено у судовому засіданні.

В ході дослідження відеозапису судом встановлено, що на ньому відображено факт керування Позивачкою транспортним засобом марки FORD ESCORT з д.н.з. НОМЕР_1 , на якому відсутні бризковики.

Однак, цей оптичний диск з відеозаписом суд не може взяти до уваги та враховувати його при ухваленні рішення як доказ, оскільки він не відповідає критеріям допустимого доказу, виходячи з наступного.

Як зазначено вище, у графі 7 оскаржуваної постанови «До постанови додаються», нічого не зазначено.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постановах від 17.07.2019 у справі №295/3099/17 та від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Відтак, надані Відповідачем 2 матеріали відеозапису, що містяться на оптичному диску, не можуть бути взяті судом до уваги, а інші докази на підтвердження в діях Позивачки зазначеного в оскаржуваній постанові правопорушення, Відповідачами не надано.

Слід також зазначити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/855/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Крім цього, суд не може взяти до уваги надані Відповідачем 2 матеріали відеозапису, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 1ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Суд зазначає, що надані Відповідачем 2 матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, а тому, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого, ознак цифрового підпису автора.

Проте, на наданому Відповідачем 2 матеріалі відеозапису на оптичному диску відсутній цифровий підпис.

Таким чином, наданий суду матеріал відеозапису не є допустимими доказом в розумінні ст. 74 КАС України.

Суд зауважує, що до матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення (у цьому випадку, як вбачається з відеозапису, нагрудну камеру поліцейського), який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу.

Отже, у цьому випадку єдиним доказом про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення є лише сама постанова по справі про адміністративне правопорушення та відсутні будь-які інші належні, допустимі, достовірні та достатні докази вчинення Позивачкою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Одна тільки постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26 квітня 2018 року у справі N 338/1/17.

За вимогами п. 1 ст. 247 КУпАП, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Відповідачем в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено правомірності свого рішення та не надано доказів, які б спростували доводи Позивача.

З огляду на встановлені обставини справи та застосовані норми права, суд приходить до висновку про недоведеність суб`єктом владних повноважень в діях Позивачки події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, у зв`язку з чим її позов слід задовольнити, рішення суб`єкта владних повноважень відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАСУ слід скасувати, а справу по адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, на підставі положень ч. 2 ст. 9 КАС України, у взаємозв`язку з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог і з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів Позивача, та закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв?язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Щодо позовних вимог до відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вжитий у ч. 2 ст. 2 КАС України термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 1, 13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Нормами ст. 222 КУпАП визначено адміністративні правопорушення, які розглядаються органами Національної поліції, при цьому визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм, необхідно прийти до висновку, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію»).

Приписами ч. 3 ст. 288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 1 ст. 121 КУпАП інспектори та територіальні підрозділі відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Головного управління Національної поліції та його територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори та відокремлені територіальні підрозділи (управління, відділення, відділи) не можуть виступати самостійними відповідачами у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. ст. 25, 26, 42 КАС України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі за №742/2298/17 та від 26.12.2019 року у справі за №724/716/16-а.

Верховний Суд виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Таким чином, органом Національної поліції у цій справі як належним Відповідачем є Головне управління Національної поліції в Київській області, а тому, у задоволені позову до відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, як до Відповідача, слід відмовити за необґрунтованістю, задовольнивши його лише в частині позовних вимог до ГУНП в Київській області.

Судові витрати

Пунктом 5 частини 1 статті 244 КАС України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАСУ, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При подачі позовної заяви до суду, Позивач сплатила судовий збір у розмірі 536, 80 грн., що підтверджується копією квитанції № СМ15-9В40-1ТХЕ-8В43 від 14.12.2023 (а.с. 10 Т. 1)

Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд присуджує стягнути з Відповідача 1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь Позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 536, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 72-79, 132, 238, 241-246, 250, 251, 255, 257-263 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Постанову поліцейського відділення поліції № 1 (смт. Іванків) Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області Цибулька Андрія Сергійовича, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1068261 від 04.12.2023, скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Київській області на корить ОСОБА_7 , судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 536, 80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

У задоволені позовних вимог до відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду через Іванківський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду складене 26.12.2023.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_5 )

Відповідачі:

Головне управління Національної поліції в Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15. Код )

Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області (07201, Київська область, Вишгородський район, смт. Іванків, вул. Київська, 25)

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: поліцейський відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області (смт. Іванків) Цибулько Андрій Сергійович (07201, Київська область, Вишгородський район, смт. Іванків, вул. Київська, 25).

Суддя Н.П. Слободян