Справа № 440/16192/23
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/16192/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/16192/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

25.10.2023 ОСОБА_1 направив до Полтавського окружного адміністративного суду позов, що заявлений до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі - ГУПФ в Одеській області), в якому, з урахуванням уточнень змісту позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії ГУПФ в Одеській області щодо відмови у зарахуванні до трудового (страхового) стажу позивача періодів роботи з 25.11.1985 по 06.03.1987 та з 27.02.1992 по 01.01.1999;

- зобов`язати ГУПФ в Одеській області зарахувати ці періоди роботи ОСОБА_1 до його трудового (страхового) стажу.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, що полягає у безпідставному неприйнятті до уваги трудової книжки позивача під час вирішення питання про призначення пенсії, що призвело до неврахування періодів трудової діяльності позивача до страхового стажу.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 позовну заяву було залишено без руху.

Після усунення позивачем недоліків, ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ГУПФ в Полтавській області.

У відзиві представник ГУПФ в Одеській області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на правомірність відмови у зарахуванні до трудового стажу при призначенні пенсії періоду роботи з 25.11.1985 по 06.03.1987 з огляду на відсутність у трудовій книжці підпису відповідальної особи, періоду з 27.02.1992 по 31.12.1998 оскільки відсутні у трудовій книжці відомості про реорганізацію підприємства, а також періоду з 01.09.1978 по 01.09.1979 оскільки в дипломі № НОМЕР_1 в українському варіанті прізвище " ОСОБА_2 " не відповідає даним паспорта " ОСОБА_3 ". У свою чергу при зверненні до органів пенсійного фонду 22.05.2023 позивач надав архівну довідку Кременчуцького фахового коледжу транспортної інфраструктури та технологій від 10.05.2023 №243/02-24, на підставі якої рішенням ГУПФ в Львівській області ОСОБА_1 враховано спірний період до трудового стажу. Вказує, що неналежне заповнення трудової книжки не позбавляє особу права на зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу, оскільки особа може надати інші документи, видані за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Вважає, що співвідповідачем у даній справі має бути ГУПФ в Львівській області, оскільки ним прийнято рішення про перерахунок пенсії позивачу без зарахування стажу за періоди роботи з 25.11.1985 по 06.03.1987 та з 17.02.1992 по 31.12.1998 (а.с. 114-117).

Згідно з поясненнями ГУПФ в Полтавській області підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 25.11.985 по 06.03.1987 та з 27.02.1992 по 01.01.1999 відсутні з мотивів аналогічних тим, що наведені відповідачем (а.с. 123-126).

Розгляд справи, відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 з 30.01.2023 перебуває на обліку у ГУПФ в Полтавській області, де отримує пенсію за віком, яка призначена ГУПФ в Одеській області відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

27.03.2023 позивач звернувся до ГУПФ в Полтавській області із заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії з урахуванням стажу, який не увійшов у розрахунок, а саме: з 01.09.1978 по 01.09.1979, з 25.11.1985 по 06.03.1987, з 27.02.1992 по 01.01.1999 (а.с. 17).

Листом ГУПФ в Полтавській області від 06.04.2023 вих. № 6216-5976/К-02/8-1600/23 (а.с. 18) за наслідками розгляду звернення позивача повідомлено про те, що заява про призначення пенсії від 14.02.2023 опрацьовувалась за принципом екстериторіальності ГУПФ в Одеській області та ГУПФ в Рівненській області. Пенсію призначено у розмірі 8293,38 грн за наявності страхового стажу тривалістю 31 рік 1 місяць 21 день та заробітної плати за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 30.11.2001, з 01.01.2002 по 31.10.2014, з 01.06.2017 по 31.12.2022. До страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1978 по 01.09.1979, оскільки в дипломі № НОМЕР_1 в українському варіанті прізвище " ОСОБА_2 " не відповідає даним паспорта " ОСОБА_3 "; період роботи з 25.11.85 по 06.03.87 - відсутній підпис відповідальної особи; період роботи з 27.02.1992 по 31.12.1998 - відсутні відомості про реорганізацію підприємства. Питання врахування до страхового стажу даних періодів навчання та роботи можливо розглянути після надання підтверджуючих документів відповідно до Порядку № 637.

22.05.2023 позивач звернувся через ГУПФ в Полтавській області із заявою встановленого зразка, в якій просив здійснити перерахунок його страхового стажу з урахуванням архівної довідки Кременчуцького фахового коледжу транспортної інфраструктури та технологій від 10.05.2023 №243/02-24 (а.с. 91).

За результатами розгляду вказаної заяви ГУПФ у Львівській області здійснено з 01.06.2023 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду навчання з 01.09.1978 по 01.09.1979 (а.с. 141-142).

Вважаючи протиправними дії ГУПФ в Полтавській області щодо відмови у зарахуванні періодів навчання з 01.09.1978 по 01.09.1979 та періодів роботи з 25.11.1985 по 06.03.1987, з 27.02.1992 по 31.12.1998 до страхового стажу, позивач оскаржив їх до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі №440/6549/23 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

За висновком суду у справі №440/6549/23, заяву про перерахунок пенсії позивача від 27.03.2023, яка подана не за формою Додатку 1 до Порядку № 22-1, не було розглянуто відповідачем у відповідності до вимог Порядку №22-1, рішення про відмову у зарахуванні стажу та перерахунку пенсії не приймалося. З огляду на це суд дійшов висновку про те, що дії з відмови позивачеві у зарахуванні до трудового (страхового) стажу періодів з 01.09.1978 по 01.09.1979, з 25.11.1985 по 06.03.1987, з 27.02.1992 по 01.01.1999 ГУПФ в Полтавській області не вчинялися. Інші дії, рішення чи бездіяльність відповідача позивачем не оскаржуються. Рішенням суду також констатовано, що за наслідками розгляду заяви позивача від 22.05.2023 ГУПФ у Львівській області пенсію позивача перераховано з урахуванням періоду навчання з 01.09.1978 по 01.09.1979, а тому станом на дату розгляду справи права позивача в частині зарахування стажу з 01.09.1978 по 01.09.1979 не порушені.

На запити адвоката В.Чирви до ГУПФ в Полтавській області з метою отримання інформації щодо ОСОБА_1 відповідач разом з листом від 11.09.2023 надав протоколи перерахунків пенсії позивача, з яких стало відомо, що періоди роботи ОСОБА_1 з 25.11.1985 по 06.03.1987, з 27.02.1992 по 01.01.1999 так і не враховано до страхового стажу.

Не погоджуючись із правомірністю бездіяльності ГУПФ в Одеській області у зарахуванні періодів роботи з 25.11.1985 по 06.03.1987, з 27.02.1992 по 01.01.1999 до страхового стажу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, оскільки і Закон №1058-IV і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Приписами статті 24 Закону №1058-IV, крім іншого, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як встановлено судом вище, позивач разом із заявою про призначення пенсії надавав до пенсійного органу трудову книжку серії НОМЕР_2 видану 29.11.1982 (а.с. 99-111).

Дослідивши залучену до матеріалів справи копію цієї трудової книжки, суд встановив, що у ній у хронологічному порядку містяться записи про трудову діяльність ОСОБА_1 із зазначенням дат прийняття на роботу, присвоєння розряду, переміщення в межах підприємства, а також звільнення з роботи з посиланням на розпорядчі документи.

Предмет спору у цій справі зводиться до встановлення обставин бездіяльності ГУПФ в Одеській області, що виразилася у незарахуванні при призначенні пенсії до трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 25.11.1985 по 06.03.1987 оскільки у трудовій книжці відсутній підпис відповідальної особи та періоду роботи з 27.02.1992 по 31.12.1998 оскільки у трудовій книжці відсутні відомості про реорганізацію підприємства.

Порядок ведення трудових книжок у 1985 році регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (надалі - Інструкція №162), а в подальшому - Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (надалі - Інструкція №58).

Пунктом 1 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (надалі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку №656, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктами 5, 6 Порядку №656, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності робітника. Відомості про робітника засвідчуються підписом спеціально уповноваженої особи та печаткою. В трудову книжку вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, освіта, професія, спеціальність.

Відповідно до пункту 18 Порядку №656, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, збереженню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, збереження і видачі трудових книжок посаді особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, суд формулює висновок по суті спору, відповідно до якого позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки.

Як з`ясовано судом, ГУПФ в Одеській області виявлені розбіжності щодо відсутності підпису відповідальної особи під записами про періоди роботи з 25.11.1985 по 06.03.1987 та щодо відсутності у трудовій книжці відомостей про реорганізацію підприємства, чим, на думку пенсійного органу, не підтверджено період роботи з 27.02.1992 по 31.12.1998.

Оскільки обов`язок з ведення трудових книжок законодавцем покладено на підприємства, установи, організації, то обставини її неналежного заповнення не можуть позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу та на отримання пенсії з його врахуванням.

Тож недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, суд формулює висновок по суті спору, відповідно до якого позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже й не може бути обмежений у праві врахування до трудового страхового стажу періодів його роботи з 25.11.1985 по 06.03.1987 та з 27.02.1992 по 31.12.1998.

Трудова книжка позивача містить необхідні, хоча й неповні записи, які дозволяють підтвердити факт його роботи у спірні періоди, а відтак є достатнім підтвердженням щодо зайнятості останнього за відповідними посадами.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивачу мають бути враховані до трудового стажу періоди його роботи з 25.11.1985 по 06.03.1987 та з 27.02.1992 по 31.12.1998, а тому бездіяльність ГУПФ в Одеській області, що виразилася у не зарахуванні спірних періодів до трудового (страхового) стажу, суд визнає протиправною.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ в Одеській області зарахувати до трудового (страхового) стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 25.11.1985 по 06.03.1987 та з 27.02.1992 по 31.12.1998, у зв`язку з чим задовольняє такі позовні вимоги зокрема і позов - у цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги те, що при поданні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, сума судових витрат, яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, складає 100% сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що виразилася у не зарахуванні до трудового (страхового) стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 25.11.1985 по 06.03.1987 та з 27.02.1992 по 31.12.1998.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до трудового (страхового) стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 25.11.1985 по 06.03.1987 та з 27.02.1992 по 31.12.1998.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65107).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун