Справа № 336/2108/22
Суддя: Щаслива О. В.
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/336/11/2023
15 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Щасливої О.В.,
розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Іващенко Аліни Костянтинівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
29 травня 2022 року позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, яку винесено 29 травня 2022 року інспектором роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Іващенко А.К. за ознаками правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 126 КупАП.
В обґрунтування вимог в заяві зазначила, що оскаржувана постанова містить висновки про рух транспортного засобу під її керуванням у відсутність права керування таким транспортним засобом. Означені дії, на думку автора постанови, містять ознаки порушення пункту позивачем пункту 2.1 Правил дорожнього руху України і утворюють диспозицію ч. 2 ст. 126 КупАП.
Оскаржувана постанова винесена з порушеннями чинного законодавства, зазначає позивачка. До таких порушень відноситься, зокрема, хибний та не підтверджений будь-якими фактичними даними висновок автора постанови про те, що позивачка керувала автомобілем. Між тим, коли близько 21-00 години 29 травня 2022 року вона в товаристві знайомого ОСОБА_2 знаходилась в салоні автомобіля і до них підійшли співробітники патрульної поліції та стали вимагати від неї надання посвідчення водія, вона відповіла, що не має такого документа і не потребує його, оскільки не має наміру сідати за кермо автомобілів. Проте співробітники поліції повідомили, що відносно неї буде винесено постанову за ознаками керування транспортом у відсутність права на вчинення таких дій. Після вказаних слів співробітники поліції направились до свого службового автомобіля, а повернулися с копією постанови, винесеної щодо неї за ознаками ч. 2 ст. 126 КУпАП. Постанова є незаконною та необґрунтованою: по-перше, тому, що вона не містить посилання на порушення пункту 2.1 «Правил дорожнього руху», якого припустилась позивач, оскільки вказаний пункт «Правил…» містить кілька обмежень; по-друге, постанова містить невірне формулювання караних дій, що передбачені диспозицією частини 2 ст. 126 КУпАП, так як в ній зазначено, що позивачка здійснювала рух в транспортному засобі, тоді як караною дією у відповідності до диспозиції частини статті є саме керування транспортним засобом, сам же по собі рух в автомобілі, наприклад, в якості пасажира, законом не переслідується; по-третє, позивачка не перебувала за кермом автомобіля, і співробітники поліції не мають доказів противного, оскільки вони не зупиняли автомобіль, яким керувала б вона, а підійшли до транспортного засобу, який перебував в стані нерухомості і в якому знаходилась позивачка.
У відсутність події адміністративного правопорушення та ознак складу правопорушення в її діях просить скасувати постанову про накладення на неї адміністративного стягнення, винесену відповідачкою 29 травня 2022 року.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач до суду не з`явилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у її відсутність, а також прохання про задоволення позову, що у відповідності до ч. 3 ст. 194 КАС України не є перешкодою для вирішення справи без участі позивачки.
Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явилася, відзиву на позов, клопотання про відкладення судового розгляду або про вирішення спору у її відсутність суду не надала.
Вказані обставини згідно із п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС зумовили проведення судового розгляду без участі відповідача.
З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого.
Судом встановлено, що 29 травня 2022 року інспектором роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Іващенко А.К. відносно позивача винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 126 КупАП за ознакою керування особою транспортним засобом, яка не має права керувати таким транспортним засобом.
Фактичні обставини вчинення правопорушення, як випливає із змісту постанови, зводяться до того, що позивач в 00 годин 05 хвилин 29 травня 2022 року здійснювала рух в транспортному засобі у відсутність права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 9 КупАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною другою статті 122 КУпАП, за ознаками якої складений протокол, передбачений, зокрема, такий склад адміністративного правопорушення, як порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.
В силу ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а за змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясовувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставини, що підлягають доказуванню в справі про адміністративне правопорушення, встановлюються за допомогою доказів, якими є фактичні дані, що наведені в статті 251 КУпАП, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі ті, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючі в автоматичному режимі, чи засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі ті, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючі в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протокол про вилучення речей і документів, а також інші документи.
На підставі доказів в справі про адміністративне правопорушення у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
З наведених положень законодавства про адміністративне правопорушення випливає, що тягар доведення винуватості особи, що піддана переслідуванню, закон покладає на уповноважених на прийняття рішення в справі про адміністративне правопорушення службових осіб.
Між тим, вивчивши зміст постанови про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, суд може констатувати відсутність фактичних даних, які можна використати на визнання доведеним висунутого проти ОСОБА_1 обвинувачення.
Доводи позову про те, що позивачка не керувала транспортним засобом не спростовані автором постанови жодними твердженнями або фактичними даними.
Між тим диспозицію караного діяння, за ознаками якого винесено постанову про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, утворюють дії саме з керування автомобілем.
«Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженою наказом Міністра внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026, підрозділам Національної поліції надано право застосування технічного засобу з функціями відеофіксації під час попередження, виявлення або фіксування правопорушення, яка (відеофіксація) мала б вирішальне значення при розв`язанні доводів цього спору, проте співробітником поліції вона суду не надана.
Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, а також практика Європейського суду з прав людини є джерелами права в Україні відповідно до положень Основного Закону України та Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини».
Стаття 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. В багатьох справах Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.
Таким чином, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ при розгляді справ про адміністративні правопорушення національні органи влади мають дотримуватися гарантій прав особи, що передбачені законодавством.
Таким чином, серйозність покарання за статтею 130 КУпАП підкреслює її «кримінально-правовий» характер в розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому особам, стосовно яких складено протокол про адміністративне правопорушення за цією статтею, мають бути забезпечені всі гарантії, які передбачені в ст.6 Конвенції.
Такими гарантіями є встановлена статтею 62 Основного Закону України, статтею 17 КПК України презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом ; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).
Гарантія того, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, становить зміст принципу презумпції невинуватості.
Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" від 13 січня 2005 року.
З роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» випливає, що конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
За роз`ясненнями п. 19 цієї постанови, визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
Статтею 7 КУпАП внормовано засаду законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення, відповідно до якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 194 КАС України судовий розгляд адміністративної справи здійснюється в судовому засіданні з викликом учасників справи, а згідно із ст. 205 ч. 3 п. 2 КАС України у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
За змістом ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а в силу ст. 77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень тягар доведення правомірності рішень, дій чи бездіяльності покладений на відповідача.
Будучі належним чином повідомленим про дату та час вирішення справи, відповідачка доказів в обґрунтування заперечень суду не надала, правомірність свого рішення не довела, розпорядившись своїм правом на власний розсуд, тому суд, не отримавши доказів винуватості ОСОБА_1 , знаходить всі підстави для задоволення позову.
Вирішуючи позов на користь позивачки, суд між тим не погоджується з твердженнями позову про те, що висунуте проти ОСОБА_1 обвинувачення є неконкретним в силу того, що невідомо вчинення якого порушення, передбаченого пунктом 2.1 «Правил дорожнього руху України» їй інкриміновано, оскільки зі змісту постанови недвозначно випливає, що на думку автора постанови, позивачка порушила п. 2.1. «а» «Правил…», який встановлює обов`язок для водія механічного транспортного засобу мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, і так як саме відсутність посвідчення водія як винна бездіяльність позивачки зазначена в постанові, дії поліцейського в цій частині цілком ґрунтуються на законі, а обвинувачення є конкретним та доступним для усвідомлення.
Керуючись ст. ст. 1, 2, 194, 242-246, 293, 295 КАС України, ст. ст. 1, 7, 9, 251, 280, 121 ч. 6, 22, 258, 288 КУпАП, суд
Позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Іващенко Аліни Костянтинівни задовольнити.
Скасувати постанову від 29.05.2019 року, яку винесено інспектором роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Іващенко А.К. відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.
Копію рішення суду невідкладно надіслати учасникам справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя О.В. Щаслива