Справа № 320/13539/20
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року м. Київ Справа № 320/13539/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області
провизнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача, що виявились у відмові здійснити позивачу перерахунок пенсії з урахуванням статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії (+5 % від суми грошового забезпечення) та звільнення зі служби через хворобу (+5 % від суми грошового забезпечення);

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу з 01.09.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з урахуванням статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії (5 % від суми грошового забезпечення) та звільнення зі служби через хворобу (5 % від суми грошового забезпечення), виходячи з розміру 63 % від суми грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 2001 року він є пенсіонером органів внутрішніх справ та отримує пенсію за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, виходячи з розміру 53 % від суми грошового забезпечення.

Позивач стверджує, що він є особою, яка відноситься до 4 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, а відтак має право на збільшення розміру пенсії за вислугу років на 5 % відповідних сум грошового забезпечення на підставі пункту «в» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII в редакції, чинній на дату її призначення.

Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що після набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII він набув право на отримання пенсії у розмірі 55 % від сум грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням зі служби в органах внутрішніх справ за станом здоров`я та додатково 3% за кожен рік вислуги понад 20 років.

Разом з тим, відповідачем протиправно та за відсутності визначених пенсійним законодавством підстав відмовлено позивачу у перерахунку та виплаті пенсії, виходячи з розміру 63 % відповідних сум грошового забезпечення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 відкрито провадження в адміністративній справі № 320/13539/20 та вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для збільшення відсоткового показника, з якого обраховується пенсія позивача, до 55 % відповідних сум грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням зі служби в органах внутрішніх справ за станом здоров`я та додатково 3% за кожен рік вислуги понад 20 років з огляду на те, що позивача було звільнено не у відставку, як того вимагає пункт «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, а у запас.

Крім того, відповідач зазначив про відсутність підстав для виплати позивачу підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, оскільки норма, яка передбачала право позивача на його отримання, втратила чинність 01.01.2015 у зв`язку зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII.

За наведених обставин, на думку представника відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У подальшому до суду надійшла заява позивача про відвід судді Харченко С.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 заявлений ОСОБА_1 відвід судді Київського окружного адміністративного суду Харченко С.В. в адміністративній справі № 320/13539/20 визнано необґрунтованим та передано матеріали даної справи до відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду для вирішення питання про відвід у відповідності до вимог частини першої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 (суддя Діска А.Б.) у задоволенні заяви про відвід судді Харченко С.В. відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ та з 19.04.2001 отримує пенсію за вислугу років на підставі положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, а саме: свідоцтва про хворобу від 06.03.2001 № 43/У, виданого Військово-лікарською комісією Київської області, позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Судом також встановлено, що 19.03.2001 позивача було звільнено у запас через хворобу на підставі підпункту «б» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114 (копія витягу з наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 19.03.2001 № 37 о/с).

У серпні 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій, посилаючись на набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII та внесення змін до пункту "а" частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, просив здійснити йому перерахунок пенсії, виходячи з розміру 55 % відповідних сум грошового забезпечення та додатково 3% за кожен рік вислуги понад 20 років у зв`язку зі звільненням зі служби за станом здоров`я, з урахуванням збільшення розміру пенсії за вислугу років на 5 % відповідних сум грошового забезпечення як особі, віднесеній до категорії 4 постраждалих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до законодавства, що діяло на момент її призначення.

Листом від 02.10.2020 № 1000-0235-8/80112 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивача про відсутність підстав для перерахунку його пенсії, виходячи з розміру 55 % відповідних сум грошового забезпечення, посилаючись на те, що його було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ через хворобу у запас, а не у відставку, як це передбачено пунктом "а" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII.

За таких обставин відповідач стверджує, що загальний розмір пенсії повинен обчислюватись, виходячи з розрахунку 53 % відповідних сум грошового забезпечення, оскільки на день звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ вислуга років для призначення пенсії складає 21 рік 06 місяців 04 дні (за 20 років 50 %, за 1 рік 3 %).

Обставини, на які посилається відповідач у своєму листі від 02.10.2020 № 1000-0235-8/80112 як на підставу для відмови у перерахунку та виплаті належного розміру пенсії, позивач вважає такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262 в редакції, чинній на дату звернення позивача із заявою) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно з пунктом «а» статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше.

Пунктом «а» статті 13 Закону № 2262 визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Положення аналогічного змісту, але щодо осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, були закріплені у пункті "а" статті 13 Закону № 2262 у редакції, чинній на дату призначення позивачу пенсії у квітні 2001 року.

Аналізуючи вказані вище положення, суд дійшов висновку, що для призначення (перерахунку) особі пенсії зі збільшенням відсоткового показника, з якого обраховується пенсія, на 5 %, необхідною умовою є звільнення такої особи у відставку.

При цьому суд наголошує, що чинним законодавством України передбачено розмежування понять "звільнення у запас" та "звільнення у відставку."

Так, згідно з положеннями частини першої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії) (далі Закон № 2232-XII) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до підпункту "б" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114 (в редакції, яка діяла на дату призначення позивачу пенсії), особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Натомість відповідно до підпункту "б" пункту 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114, особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

Таким чином, звільнення у запас через хворобу здійснюється у випадку недосягнення особою віку, встановленого Законом 2232-XII, для перебування у запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я непридатні до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатні 2-го ступеня). У свою чергу звільнення у відставку через хворобу здійснюється щодо осіб, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 05.02.2021 в адміністративній справі №1.380.2019.000262 та 11.03.2021 в адміністративній справі № 1.380.2019.002722.

Як вже зазначалось судом вище, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 19.03.2001 № 37 о/с позивача було звільнено з органів внутрішніх справ у запас через хворобу на підставі підпункту «б» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що підстави для перерахунку пенсії в сторону збільшення відсоткового показника на 5 % - виходячи з розміру 55 % відповідних сум грошового забезпечення - відсутні.

Відтак, дії відповідача щодо обчислення позивачу пенсії за вислугу років у розмірі 53 % (за 20 років - 50%, за 1 рік 3%) є такими, що вчинені на підставі та у спосіб, що визначені чинним пенсійним законодавством України.

З огляду на викладене позовні вимоги в цій частині суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У свою чергу позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови здійснити позивачу перерахунок пенсії з урахуванням статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії (+5 % від суми грошового забезпечення) та зобов`язання відповідача вчинити такі дії є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Як стверджує позивач, він є особою, яка відноситься до 4 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (копія посвідчення громадянина (громадянки), який (яка) постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії ВП № 096649, виданого позивачу 21.07.1994 Київською обласною державною адміністрацією), а відтак має право на збільшення розміру пенсії за вислугу років на 5 % відповідних сум грошового забезпечення на підставі пункту «в» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII в редакції, чинній на дату її призначення.

За наведених обставин позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 30.08.2020, в якій, зокрема, просив здійснити йому перерахунок пенсії шляхом збільшення її розміру на 5 % відповідних сум грошового забезпечення як особі, віднесеній до категорії 4 постраждалих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до законодавства, що діяло на момент призначення пенсії.

Водночас, з листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 02.10.2020 № 1000-0235-8/80112 вбачається, що вказане питання територіальним органом Пенсійного фонду України не переглядалось.

Крім того, жодних пояснень щодо нерозгляду заяви позивача в цій частині у відзиві на позовну заяву відповідачем також не наведено.

Так, доводи відповідача щодо відсутності підстав для виплати позивачу підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, не приймаються судом до уваги, оскільки не є предметом даного адміністративного позову.

Суд звертає увагу позивача на те, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

В силу положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд наділений правом вийти за межі позовних вимог під час ухвалення рішення у справі з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 245 цього Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Водночас судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом.

З огляду на викладене, керуючись положеннями частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги те, що нерозгляд питання стосовно наявності/відсутності у позивача права на перерахунок його пенсії шляхом збільшення її розміру на 5 % відповідних сум грошового забезпечення як особі, віднесеній до категорії 4 постраждалих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до законодавства, що діяло на момент призначення пенсії, виражається у формі пасивної поведінки, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача в цій частині є протиправною.

При цьому, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 30.08.2020 в частині збільшення розміру пенсії за вислугу років як особі, віднесеній до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 5 % відповідних сум грошового забезпечення на підставі пункту «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

У свою чергу, вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується, витрати позивача у сумі 840,80 грн, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 194, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 30.08.2020 в частині збільшення розміру пенсії за вислугу років як особі, віднесеній до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 5 % відповідних сум грошового забезпечення на підставі пункту «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код: 22933548, місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 30.08.2020 в частині збільшення розміру пенсії за вислугу років як особі, віднесеній до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 5 % відповідних сум грошового забезпечення на підставі пункту «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код: 22933548, місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Харченко С.В.