Справа № 753/10793/23
Суддя: Каліушко Ф. А.
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/102/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Каліушка Ф.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач з травня 2019 року працює водієм у ТОВ «Фірма «Володар-Роз», керую сміттєвозом. 12.06.2023 року приблизно о 13-20 год. позивач, рухаючись по вул. Київський шлях у м. Бориспіль, був зупинений інспектором БПП у м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП капітаном поліції Пилипенком В.С. Причиною зупинки інспектор поліції назвав «перевірку наявності тахографу» на сміттєвозі. Позивач зателефонував своєму керівникові, який повідомив, що на сміттєвозі тахограф встановлюватися не повинен. Надані позивачем заперечення і пояснення капітан поліції Пилипенко В.С. залишив без уваги та виніс постанову, згідно якої позивача притягнуто до відповідальності за ст. 133-1 КУпАП за порушення норм стст. 18, 49 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач вважає вказану постанову незаконною, прийнятою з грубим порушенням вимог КУпАП, без жодного доказу вчинення позивачем такого правопорушення, а тому такою, що підлягає скасуванню. Капітан поліції Пилипенко В.С. не мав повноважень щодо винесення оскаржуваної постанови, оскільки контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку здійснюється в межах повноважень Державною службою України з безпеки на транспорті. Частина 6 ст. 133-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення встановленого режиму праці і відпочинку водія, тому відсутність повірки тахографа не є підставою для притягнення водія до адміністративної відповідальності. Крім того, ОСОБА_1 не може нести відповідальність за не повірений тахограф, оскільки не є власником транспортного засобу, а лише водієм. Також зазначив про те, що у ТОВ «Фірма «Володар-Роз» відсутній вид економічної діяльності, який передбачає облаштування транспортного засобу тахографом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2023 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення осіб, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

31.08.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на наступне. Із відео з бодікамери № 468600 вбачається, що позивач керував т/з в зоні дії дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено». На вимогу поліцейського позивач зупинився та повідомив, що він та інший водій здійснюють обслуговування населення, а тому можуть відступати від вимог вказаного дорожнього знаку. Також водій повідомив, що автомобіль не обладнано повіреним та справним тахографом, а облік робочого часу та часу відпочинку взагалі не ведеться. Також позивач не веде індивідуальну контрольну книжку водія та не має копії графіка змінності водіїв. Із відео також вбачається, що позивачу було повідомлено причину зупинки, особу поліцейського, роз`яснено права та надано можливість скористатися своїми правами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі по тексту - КУпАП України) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За вимогами ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Судом встановлено, що інспектором БПП у м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП капітаном поліції Пилипенком В.С. відносно позивача було складено постанову серії БАД № 027950 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 133-1 КпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 680,00 грн.

Згідно даної постанови правопорушення полягало в тому, що 12.06.2023 о 13-21 год. в Київській області, м. Бориспіль, по вул. Київський шлях, 2/11, водій керував вантажним автомобілем, повна маса якого 26 000 тон, порушив режим праці та відпочинку водіїв, не був обладнаний діючим повіреним тахометром та не зберігав записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни на 28 днів з дня її закінчення, чим порушив стст. 18, 49 Закону України «Про автомобільний транспорт, Указ Міністерства транспорту та зв`язку № 340 від 07.06.2010 п. 6.1.

Перевіряючи правомірність прийнятої постанови, суд виходить з того, що відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-підприємцями, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст. 18 вказаного Закону, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій транспортного засобу при внутрішньому перевезенні вантажів має право: відмовлятися від прийняття для перевезення вантажу, який не відповідає встановленим вимогам або вимогам щодо пломбування вантажу, якщо відтиск пломби нечіткий або пломбу пошкоджено; вимагати від вантажовласника (уповноваженої ним особи) належного закріплення вантажу на транспортному засобі відповідно до встановлених законодавством вимог та очищення його кузова від залишків вантажу.

Водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; перевіряти надійність пломбування, закріплення, накриття та ув`язування вантажу для його безпечного перевезення; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, та своєчасно його доставити вантажовласнику (уповноваженій ним особі); дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку регулюється Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України за № 340 від 07.06.2010 року.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за частиною 6 статті 133-1 КУпАП настає за порушення встановленого режиму праці і відпочинку водіїв.

Санкція частини 6 статті 133-1 КУпАП тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За положеннями статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з частиною 4 статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Частинами 2, 3, 4 статті 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Всупереч вищевказаним вимога в оскаржуваній постанові не міститься чіткого зазначення, чим саме було порушено водієм ОСОБА_1 режим праці та відпочинку водіїв.

Зважаючи на відсутність в оскаржуваній постанові вищезгаданої інформації, неможливо з`ясувати в чому саме полягає суть адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 .

Крім того, у постанові зазначено про порушення водієм ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт». Однак положення вказаної статті стосуються обов`язків перевізників, тобто ОСОБА_1 , як водій автомобіля, не може нести відповідальність за порушення норм вказаної статті.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до положень чч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, постанови про адміністративне правопорушення, складені з численними порушеннями, не можуть оцінюватися судом як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 72 КАС України, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б обґрунтовували вину позивача в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити провадження у справі.

При цьому, суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Враховуючи вищезазначене, оскільки відповідачем не доведене порушення позивачем стст. 18, 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскаржувана постанова по справі про адміністративне підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю..

Приписами ч. 1 ст. 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішеннях, постанові або ухвалі.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 536,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись стст. 73, 77, 243, 244, 286 КАС України, стст. 245, 247, 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 027950 від 12.06.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 6 ст. 133-1 КУпАП у розмірі 680,00 грн. - скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ч. 6 ст. 133-1 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.