Справа № 640/17492/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Епель О.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач), у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №65 від 07.02.2022 року про відмову позивачу, у призначенні пенсії за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області врахувати стаж за вислугу років позивача для призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», який на день звернення за призначенням пенсії (станом на 31.01.2022 року) становить 25 років 05 місяців 09 днів, із зарахуванням до вищенаведеного стажу за вислугу років період навчання у вищому юридичному навчальному закладі - Національній академії внутрішніх справ України за спеціальністю «Правознавство», денна форма навчання за державним замовленням з 15.08.1996 року по 25.07.2000 року, на посаді курсанта згідно Закону України «Про міліцію» (в редакції, чинної на період навчання), як календарна строкова військова служба в Збройних Силах, який складає 3 роки 11 місяців 10 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити з 31.01.2022 року позивачу пенсію за вислугою років згідно довідки Полтавської обласної прокуратури від 16.12.2021 за № 21-801вих.21 про заробітну плату для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру», виданої для розрахунку пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами станом на 31.01.2022 року та проводити нарахування, виплату довічно і щомісячно.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідачем протиправно не враховано період навчання в Національній академії внутрішніх справ України з 15.08.1996 року по 25.07.2000 року, як період військової служби, до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років та внаслідок цього відповідачем необґрунтовано зроблено висновок щодо недостатності стажу, необхідного для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року даний адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 07.02.2022 року №65.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 31.01.2022 року, з зарахуванням до стажу за вислугу років ОСОБА_1 для призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» період навчання у вищому юридичному навчальному закладі - Національній академії внутрішніх справ України за спеціальністю «Правознавство», денна форма навчання за державним замовленням з 15.08.1996 року по 25.07.2000 року, на посаді курсанта згідно Закону України «Про міліцію» (в редакції, чинної на період навчання), як календарну строкову військову службу в Збройних Силах, яка складає 3 роки 11 місяців 10 днів.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що в період навчання позивача з 15.08.1996 року по 25.07.2000 року у Національній академії внутрішніх справ України, позивачу були присвоєні відповідні спеціальні звання: молодший сержант міліції, сержант міліції, лейтенант міліції. Так, позивач відносився до осіб молодшого та середнього начальницького складу, тому суд дійшов висновку, що вказаний період прирівнюється до проходження ним військової служби та є підставою для зарахування до стажу роботи позивача за вислугу років.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що згідно диплому від 23.06.2000 року серії НОМЕР_1 та довідки про навчання від 26.01.2022 № 46/02/373, ОСОБА_1 у 1996 році зарахований на денну форму навчання та у 2000 році закінчив Національну академію внутрішніх справ України, здобувши кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство". При цьому, апелянт зазначає, що у військовому квитку від 15.07.2015 року серії НОМЕР_2 не зазначено період військової служби курсантом з присвоєнням спеціального звання рядового, тому відсутні законні підстави щодо зарахування періоду навчання з 01.09.1996 року по 22.06.2000 року як періоду військової служби.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_4 (а.с.15-19).

Як убачається з трудової книжки серії НОМЕР_5 позивач з 15.08.1996 року по 25.07.2000 року був курсантом Національної академії внутрішніх справ України. Служив в органах внутрішніх справ України 3 роки 11 місяців 10 днів (а.с.20-30).

Згідно з наказами Національної академії внутрішніх справ України від 19 грудня 1998 року № 253 о/с, від 15 січня 2000 року № 3 о/с, від 22 червня 2000 року № 131 о/с позивачу відповідно до положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ України присвоювались спеціальні звання (а.с.36-38).

Відповідно до диплому серії НОМЕР_6 від 23 червня 2000 року позивач у 2000 році закінчив Національну академію внутрішніх справ України і отримав освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста (а.с.32-34).

31 січня 2022 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.120).

За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Відповідач рішенням від 07 лютого 2022 року № 65 відмовив позивачу в призначенні пенсії згідно пункту 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості вислуги років (а.с.119).

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві 03 травня 2022 року скерувало на адресу позивача листа за № 2600-0207-8/44490, в якому повідомило, що відповідно до статті 55-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років за наявності на день звернення вислуги років 25 років, у тому числі стажу роботи на посаді прокурорів не менше 15 років. Відповідно до наданих документів страховий стаж позивача складає 25 років 2 місяці 19 днів, стаж за вислугу років становить 23 роки 3 місяці 23 дні, стаж роботи на посаді прокурорів становить 16 років 1 місяць 3 дні, тому було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років (а.с.103).

При цьому до стажу роботи за вислугу років не зараховано навчання у вищому юридичному навчальному закладі - Національній академії внутрішніх справ України за спеціальністю «Правознавство», денна форма навчання за державним замовленням з 15.08.1996 року по 25.07.2000 року.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На час звернення позивача за призначенням пенсії набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, частиною першою статті 86 якого визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 1 жовтня 2020 року і пізніше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Частиною восьмою статті 86 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які, в тому числі, безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури.

Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами (частина тринадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 16 Закону України «Про прокуратуру», гарантії незалежності прокурора забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.

Частиною шостою статті 86 ЗУ «Про прокуратуру» передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ.

Разом з цим, відповідно до частин другої та третьої статті 18 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ, в редакції, яка діяла на час навчання у навчальному закладі системи МВС України, вбачається, що особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

Згідно Переліку вищих закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.97 № 1410, Національна академія внутрішніх справ України входить до переліку вищих навчальних закладів МВС України та відноситься до вищих закладів, що входять до єдиної системи військової освіти.

Наказ Міністра внутрішніх справ України № 62 від 14.02.2008 "Про затвердження Положення про вищі навчальні заклади Міністерства внутрішніх справ України" визначає, що статус "курсант" надається особам рядового та молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ (військовослужбовцям, що не мають звань офіцерів), які навчаються у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зазначено, що навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, яким згідно п. 1 визначався порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Пунктом 2 зазначеного Положення передбачено, що особам присвоюються спеціальні звання, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ. Отже, до осіб начальницького складу органів внутрішніх справ відносяться особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно відповідні спеціальні звання, встановлені законодавством.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що період навчання в закладах Міністерства внутрішніх справ України особами рядового та начальницького складу прирівнюється до проходження ними військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що за час проходження служби позивачу були присвоєні такі звання:

- згідно наказу Національної академії внутрішніх справ України від 19 грудня 1998 року № 253 о/с рядовому міліції ОСОБА_1 , курсанту 3 курсу слідчо-криміналістичного факультету присвоєно спеціальне звання - молодший сержант міліції (а.с.36);

- згідно наказу Національної академії внутрішніх справ України від 15 січня 2000 року № 3 о/с молодшому сержанту міліції ОСОБА_1 , курсанту 4 курсу факультету № 3 присвоєно спеціальне звання - сержант міліції (а.с.36);

- згідно наказу Національної академії внутрішніх справ України від 22 червня 2000 року № 131 о/с сержанту міліції ОСОБА_1 , як випускнику Національної академії внутрішніх справ України, який отримав диплом освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» за спеціальністю «Правознавство» по слідчо-криміналістичному факультету присвоєно спеціальне звання - лейтенант міліції (а.с.38).

Так, з наданої до матеріалів справи копії трудової книжки серії НОМЕР_5 убачається, що позивач з 15.08.1996 року по 25.07.2000 року був курсантом Національної академії внутрішніх справ України. Служив в органах внутрішніх справ України 3 роки 11 місяців 10 днів (а.с.20-30).

Тобто, наявними у справі доказами підтверджується, що в період навчання позивача з 15.08.1996 року по 25.07.2000 року у Національній академії внутрішніх справ України, позивачу були присвоєні відповідні спеціальні звання: молодший сержант міліції, сержант міліції, лейтенант міліції.

Таким чином, позивач відносився до осіб молодшого та середнього начальницького складу, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказаний період прирівнюється до проходження ним військової служби та є підставою для зарахування до стажу роботи позивача за вислугу років.

З огляду на вищевикладене, рішення відповідача від 07.02.2022 року №65 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), поновлення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії (переводить ) та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що належним способом захисту у даній справі буде визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 07.02.2022 року №65 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 31.01.2022 року з зарахуванням до стажу за вислугу років позивача для призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» період навчання у вищому юридичному навчальному закладі - Національній академії внутрішніх справ України за спеціальністю «Правознавство», денна форма навчання за державним замовленням з 15.08.1996 року по 25.07.2000 року, на посаді курсанта згідно Закону України «Про міліцію» (в редакції, чинної на період навчання), як календарну строкову військову службу в Збройних Силах, яка складає 3 роки 11 місяців 10 днів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно приписів ч. 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до ч.1 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.1 статті 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

За п.2 ч.5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 26 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Епель

Є.І. Мєзєнцев