Справа № 140/12112/23
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2023-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 грудня 2023 року

м. Київ

справа №140/12112/23

адміністративне провадження № К/990/40716/23

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стрелець Т.Г.,

суддів: Тацій Л.В., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 140/12112/23 за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

УСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Луцької міської ради, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Луцької міської ради щодо нездійснення компенсаційної виплати за рахунок місцевого бюджету на особистий рахунок у Державному комунальному підприємстві "Луцьктепло" - оплати за послугу з централізованого надання гарячої води, що призвело до утворення заборгованості через несплату нарахованих витрат, як громадянину, якому відповідно до законодавства було призначено субсидію на оплату житлово- комунальних послуг у разі відсутності квартирних приладів обліку гарячої води, що перевищило соціальні нормативи, визначені підпунктами 2-4 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" від 06 серпня 2014 року №409 з травня 2019 по квітень 2022 року;

- зобов`язати відповідача відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 перерахувати суму в розмірі 7658,94 грн на особовий рахунок позивача у Державному комунальному підприємстві "Луцьктепло", як компенсацію за нараховану за централізоване надання гарячої води, як перевищення соціального нормативу, встановленого для громадян, яким відповідно до законодавства призначено субсидію;

- стягнути 1240501 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк для подання заяви про поновлення пропущеного строку.

14 червня 2023 року на адресу суду першої інстанції надійшла заява позивача на виконання вимог ухвали від 01 червня 2023 року, в якій останній вважає, що строк звернення до суду з даним позовом не пропущений, оскільки позивач відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України скористався можливістю досудового вирішення спору.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року, яку залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року, позовну заяву повернуто позивачу на підставі ч.2 ст.123 КАС України.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 140/12112/23, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.

Згідно частини другої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу (зокрема, про повернення позовної заяви) , після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За правилами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац 1 частини 2 статті 122 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Як зазначалося, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, зокрема, просить визнати протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо нездійснення компенсаційної виплати - оплати за послугу з централізованого надання гарячої води з травня 2019 по квітень 2022 року.

Позивач вказував, що про порушення своїх прав дізнався у липні 2022 року, після отримання субсидії у грошовій формі на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 20221 року в справі 140/9037/21.

Як на підставу відсутності пропуску строку звернення до суду зазначив, що ним застосоване досудове врегулювання спору шляхом направлення відповідачу заяв, відповідь на останню з яких датується 04 травня 2023 року за підписом голови Луцької міської ради на його звернення від 14 квітня 2023 року № А-242/2.

Повертаючи позовну заяву, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що позивачу було відомо про порушення своїх прав станом на момент подання заяви від 07 жовтня 2022 року до відповідача, в той час як адміністративний позов подано до суду 30 травня 2023 року, тобто з пропуском установленого процесуальним законом шестимісячного строку звернення до суду.

Вчинення дій щодо врегулювання спору у досудовому порядку шляхом тривалого листування з відповідними органами не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки ця обставина не є непереборною та такою, що унеможливила своєчасне звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції правильно відхилив доводи позивача щодо наявності триваючого правопорушення, оскільки таким є порушення, пов`язане з тривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою, яке припиняється або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності).

Як вірно зазначив суд апеляційної інстанції, позивач свідомо попередньо обрав зазначений вище спосіб захисту свого права (шляхом тривалого листування з відповідачем), який не приніс очікуваного результату, та лише 30 травня 2023 року звернувся до суду з цим позовом.

Як зазначала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/32/20 правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням звернення до суду тощо.

Відтак встановлення судом поважності/неповажності причин пропуску процесуального строку можливе лише на підставі аналізу конкретних обставин, подій та послідовності дій суб`єкта правовідносин, які передували, зокрема, поданню позовної заяви.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що вказані позивачем обставини не свідчать про відсутність у нього можливості звернутись до суду за захистом своїх прав в межах строків, в изначених КАС України, а тому суди першої та апеляційної інстанції правомірно повернули позовну заяву позивачу на підставі ч.2 ст.123 КАС України.

Згідно з частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли правильного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяваи, вірно застосували положення частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, правильне її застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначеної норми процесуального права.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги. Правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їхнього застосування чи тлумачення, що відповідно до пункту 5 частини першої та частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись положеннями пункту 5 частини першої, приписами частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 140/12112/23 .

Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. Г. Стрелець

Судді Л. В. Тацій

С. Г. Стеценко