Справа № 460/18275/23
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2023-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 грудня 2023 року м. Рівне №460/18275/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гудими Н.С., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі, - позивач) через представника звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі, - ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати (визнати нечинним) повторно переглянуте рішення ГУ Пенсійного фонду в Рівненській області, викладене у вигляді листа, щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, зобов`язавши ГУ ПФУ в Рівненській області призначити позивачу пенсію за віком, зобов`язати виправити оскаржувані порушення;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період роботи в Тюменській області російської федерації з 01.01.2004 по 28.02.2009 включно до страхового пенсійного стажу з врахуванням рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року у справі №460/42678/22, вимог ч.1 ст.58 Конституції України та ч.4 ст.78 КАС України.

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового пенсійного стажу позивача строк участі у антитерористичній операції (проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення з 19.05.2021 по 14.03.2023 з зарахуванням 1 місяць за 3 місяці, що складає 66 місяців (чи 5 років і 6 місяців) і відповідно перерахувати загальний страховий пенсійний стаж позивача;

- стягнути з відповідача на користь позивача 3000000 грн. завданої моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, досягнувши 55-річного віку, звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком на підставі статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як учаснику бойових дій, надавши повний пакет документів. Однак ГУ ПФУ в Рівненській області рішенням, викладеним у листі від 06.09.2022 за №15587-16248/С-02/8-1700/22, відмовило в призначенні пенсії за віком з причин відсутності необхідного страхового стажу; до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в Тюменській області російської федерації з 01.01.2004. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.01.2023 у справі №460/42678/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи в Тюменській області російської федерації з 01.01.2004 по 28.02.2009 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 27.07.2023 року позивач поштою отримав переглянуте повторно рішення ГУ ПФУ в Рівненській області, яким знову відмовлено у призначенні пенсії за віком з причини відсутності необхідного страхового стажу для призначення пенсії. Стверджує, що за наслідками повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії, відповідач повторно не зарахував період його роботи з 01.01.2004 по 28.02.2009 включно до страхового пенсійного стажу. Крім того, зазначає, що відповідач протиправно не зарахував строк участі позивача у антитерористичній операції (проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення з 19.05.2021 року по 14.03.2023 року з зарахуванням 1 місяць за 3 місяці відповідно до Порядку №393 і Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 (Положення №530), що складає 5 років 6 місяців. З огляду на це, вважає повторно переглянуте рішення ГУ Пенсійного фонду в Рівненській області, викладене у вигляді листа, протиправним і таким, що підлягає скасуванню. Також просить про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000000 (три мільйони) гривень, яка полягає у тому, що позивач постійно нервує (негативні емоції, стрес), має психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення відповідачем його права на призначення пенсії за віком та мирне володіння майном. З таких підстав, просив задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою суду від 07.08.2023 позовна заява залишалася без руху.

Ухвалою суду від 16.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк для подання відзиву на позов.

Вказану ухвалу відповідачу надіслано через систему Електронний суд та доставлено до його електронного кабінету 17.08.2023.

18.09.2023 відповідач подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування заперечень зазначив, що заява позивача та рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.01.2023 у справі №460/42678/22 були розглянуті на підставі Закону України Про звернення громадян, що носить інформаційний характер. Повідомив, що управлінням на виконання рішення суду у справі №460/42678/22 за результатами повторного розгляду заяви позивача зараховано до страхового стажу позивача період роботи в Тюменській області російської федерації з 01.01.2004 по 28.02.2009 та в сукупності його страховий стаж складає 24 роки 10 місяців 10 днів. Про результати повторного розгляду заяви позивача останньому надіслано лист №23483-16248/С-02-1700/23 від 16.06.2023. Вказав, що з оглянутих документів, які позивач долучив до звернення, управлінням проінформовано останнього про умови та порядок звернення за призначенням пенсії за віком згідно з нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі та в межах наданих йому повноважень, що визначено чинним законодавством, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

21.09.2023 представник позивача подав суду відповідь на відзив, якою заперечив проти аргументів відповідача, викладених в відзиві на позовну заяву, та просив відмовити відповідачу у долученні до матеріалів справи відзиву на позов, з підстав порушення строку на його подання.

Зважаючи на те, що відзив на позов подано з порушенням 15-денного строку, встановленого судом в ухвалі від 16.08.2023, а про поновлення строку для його подання відповідачем не заявлено та доказів поважності причин пропуску такого строку не подано, суд вирішує справу відповідно до ч.6 ст.162 КАС України за наявними в ній матеріалами, без врахування такого відзиву.

Водночас суд звертає увагу, що в силу вимог ч.4 ст. 263 КАС України у справах, розгляд яких здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) заявами по суті справи є позов та відзив.

19.12.2023 представником позивача подано клопотання, яке не потребувало вирішення судом в процесуальний спосіб шляхом постановлення ухвали, позаяк за змістом викладеного, останнє не стосується питань, пов`язаних з розглядом справи по суті та питань, визначених відповідно до ч.2 ст. 241 КАС України.

Ухвалою суду від 25.12.2023 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, викладеного у вигляді листа від 16.06.2023, щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком в частині незарахування періоду його роботи в Тюменській області російської федерації з 01.01.2004 по 28.02.2009 до страхового пенсійного стажу та зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати до страхового пенсійного стажу позивача період роботи в Тюменській області російської федерації з 01.01.2004 по 28.02.2009, з врахуванням рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року у справі №460/42678/22, з підстав, визначених п.8 ч.1 ст. 238 КАС України.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 13.01.2022 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій (а.с.17).

В період з 19.05.2021 по 14.03.2023 позивач проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, зокрема в 30-й окремій механізованій бригаді, що підтверджується копією відповідного контракту від 19.05.2021 (а.с.22).

Наказом командира 30 окремої механізованої бригади (по особовому складу) №58-РС від 14.03.2023 молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира відділення ремонтного відділення бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення механізованого батальйону звільнено з військової служби відповідно п.3 ч.5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я) (а.с.18).

Матеріали справи також свідчать, що у період з 13.07.2021 по 22.11.2021, з 08.12.2021 по 18.01.2022 ОСОБА_1 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 18.01.202222 №97 (а.с.23).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 від 21.06.2022 за №1000 ОСОБА_1 в період з 13.07.2021 по 22.11.2021, з 08.12.2021 по 21.06.2022 брав участь брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с.94).

У зв`язку із досягненням 55-річного віку, 11.08.2022 позивач засобами поштового зв`язку звернувся до ГУ ПФУ України в Рівненській області із заявою щодо призначення пенсії за віком (а.с.78, 79). Вказана заява отримана і зареєстрована відповідачем 17.08.2022.

Листом №15587-16248/С-02/8-1700/22 від 06.09.2022 ГУ ПФУ в Рівненській області повідомило позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за віком, у зв`язку з тим, що страховий стаж позивача станом на 30.06.2022 становить 21 рік 4 місяці 11 днів. При цьому, до страхового стажу не зараховано період роботи в Тюменській області російської федерації з 01.01.2004 по 28.02.2009.

Не погодившись з відмовою пенсійного органу в призначенні пенсії за віком як учаснику бойових дій, позивач оскаржив останню в судовому порядку.

Так, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.01.2023 у справі №460/42678/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи в Тюменській області російської федерації з 01.01.2004 по 28.02.2009. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Тюменській області російської федерації з 01.01.2004 по 28.02.2009 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказане рішення набрало законної сили 04.05.2023.

На виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.01.2023 у справі №460/42678/22 відповідачем повторно здійснено розгляд заяви позивача про призначення пенсії за віком.

За результатами повторного розгляду, листом від 16.06.2023 №23483/16248/С-02/8-1700 ГУ ПФУ в Рівненській області повідомило позивачу про відсутність підстав для призначення пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років; страховий стаж позивача становить 24 роки 10 місяців 10 днів.

Позивач вважає, що з урахуванням строку його участі у антитерористичній операції (проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення з 19.05.2021 по 14.03.2023 з зарахуванням 1 місяць служби за 3 місяці, у нього наявний необхідний страховий стаж для призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-VI періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст.9 Закону №1058-VI передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 4 Закону №1058-VI встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 24 Закону №1058-VI страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст.24 Закону №1058-VI встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За правилами п.4 ч.1 ст.115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Статтею 57 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) визначено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII встановлено види військової служби, до яких, зокрема віднесено військову служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.1-2 цього Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII визначено перелік осіб, які належать до учасників бойових дій. Зокрема, згідно з п.19 ст.6 цього Закону учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

При цьому, суд враховує, що за змістом абз.2 ч.1 ст.8 Закону №2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" від 17.07.1992 р. № 393 (в редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №393) в пункті 1 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" і "з" статті 12 такого Закону, до вислуги років, зокрема, зараховуються: військова служба в Збройних Силах; служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до пп. "а" пункту 3 Порядку №393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, зокрема:

участь у бойових діях у воєнний час; час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - один місяць служби за три місяці.

Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 «Про положення про організацію роботи з обчислення вислуги років», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за № 1294/2607 відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України відповідно до чинного законодавства, затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей (далі - Положення № 530).

Згідно із пунктом 1.1. Положення №530 цим Положенням визначається порядок обчислення вислуги років для призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим з військової служби.

За змістом 2.3 розділу 2 Положення №530 участь у бойових діях у воєнний час зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Системний аналіз наведених норм права в їх взаємозв`язку із ст. 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" дає підстави для висновку, що час проходження військової служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час, в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Висновки аналогічні за змістом викладені Верховним Судом у постановах від 18.01.2023 у справі №1.380.2019.003739, від 21.03.2023 у справі № 160/6146/19.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Судом встановлено, що в період з 01.06.2021 по 14.03.2023 позивач проходив військову службу Збройних Силах України в складі 30 окремої механізованої бригади.

При цьому, суд враховує, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на території України з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався і діє дотепер.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_2 №1000 від 21.06.2022 молодший сержант ОСОБА_1 в період з 13.07.2021 по 22.11.2021, з 08.12.2021 по 21.06.2022 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Як зазначалося судом раніше, 11.08.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Рівненській області з заявою про призначення йому пенсії за віком і серед інших документів долучив до неї довідку Військової частини НОМЕР_2 №1000 від 21.06.2022.

На виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.01.2023 у справі №460/42678/22 та окремої ухвали від 22.08.2023 у справі №460/42678/22 ГУ ПФУ в Рівненській області повторно розглянуло заяву позивача про призначення пенсії, однак відмовило у її задоволенні за відсутності необхідного страхового стажу.

Як свідчить розрахунок, долучений ГУ ПФУ в Рівненській області до матеріалів справи, страховий стаж позивача, з урахуванням зарахованого до стажу періоду роботи в Тюменській області російської федерації з 01.01.2004 по 28.02.2009, становить 24 роки 10 місяців 10 днів.

З вказаного розрахунку, судом встановлено, що період військової служби з 01.06.2021 по 14.03.2023 зараховано до страхового стажу позивача і вказаний період становить 1 рік 9 місяців 22 дні. Тобто, відповідач всупереч вимог ст.57 Закону України "Про пенсійне забезпечення", Положення №530 та Порядку №393 зарахував до страхового стажу період військової служби позивача, без урахування кратного обчислення періоду, зазначеного у довідці Військової частини НОМЕР_2 №1000 від 21.06.2022 (з 13.07.2021 по 22.11.2021, з 08.12.2021 по 21.06.2022), з розрахунку один місяць служби за три місяці, у зв`язку з чим безпідставно прийшов до висновку про відсутність необхідного страхового стажу у позивача для призначення пенсії за віком згідно з ст. 115 Закону №1058 та протиправно відмовив останньому у призначенні вказаної пенсії.

Разом з тим, суд зауважує, що позивачем не надано суду доказів подання відповідачу до моменту повторного перегляду його заяви про призначення пенсії від 11.08.2022 довідки Військової частини НОМЕР_2 від 14.01.2023 №590/2, згідно з якою позивач у період з 08.08.2022 по 16.09.2022, з 17.09.2022 по 05.12.2022 брав участь здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. В матеріалах справи такі докази також відсутні.

Водночас, з матеріалів справи судом встановлено, що як на час первинного звернення позивача до пенсійного органу 11.08.2022 із заявою про призначення пенсії, так і на день повторного перегляду відповідачем заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 11.08.2022 (16.06.2023) позивач досягнув 55-річного віку та мав більше як необхідні мінімальні 25 років страхового стажу, визначені п.4 ч.1 ст. 115 Закону №1058-IV, а отже мав право на призначення пенсії за віком відповідно до зазначеної норми Закону.

За таких обставин, наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком з урахуванням положень статті 115 Закону №1058-VI в кратному розмірі (із розрахунку один місяць служби за три місяці) періоди його участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів та участі у бойових діях у воєнний час з 13.07.2021 по 22.11.2021, з 08.12.2021 по 21.06.2022.

Даючи оцінку спірному рішенню, яке зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що відмова ГУ ПФУ у Рівненській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах, викладена у формі листа від 16.06.2023 №23483-16248/С-02/8-1700/23 не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям до такого роду рішень і чинному пенсійному законодавству, прийнята не на підставі та спосіб, визначенні чинним законодавством, та порушує право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, тому таку слід визнати протиправною, задовольнивши в такий спосіб основну позовну вимогу.

З урахуванням викладеного, з метою відновлення порушених у спірних правовідносинах прав позивача, відповідача слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його участі у здійсненні заходів із забезпечення безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів з 13.07.2021 по 22.11.2021, з 08.12.2021 по 21.06.2022, зазначених у довідці Військової частини НОМЕР_2 №1000 від 21.06.2022, з розрахунку один місяць служби за три місяці служби.

Відповідно до ст.44 Закону №1058-VI заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону №1058-VI пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Так, відповідно до пункту першого вказаної статті пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

Як встановлено судом, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком 11.08.2022, тобто пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Враховуючи те, що відмова відповідача в призначенні пенсії за віком визнана судом протиправною і відповідача судом зобов`язано зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його участі у бойових діях (антитерористичній операції) з 13.07.2021 по 22.11.2021, з 08.12.2021 по 21.06.2022, в кратному обчисленні, з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, то належним, ефективним та повним способом відновлення порушеного права позивача також є зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п.4 ч.2 ст. 115 Закону №1058 з 11.08.2022, тобто з дня подання заяви про призначення пенсії.

Щодо вимоги позивача про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 3000000 грн, суд виходить з такого.

У силу положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Водночас, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, у такому випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків тощо.

Такий висновок щодо застосування норм права у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, наведений у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №460/1060/19.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов`язку відшкодувати заподіяну майнову і немайнову шкоду є неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди.

При цьому, суд наголошує, що реалізація права особи на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, рішенням чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень не може і не повинна бути інструментом збагачення такої особи за рахунок бюджетних коштів, а покликана виключно забезпечити компенсацію завданої моральної шкоди, у цьому випадку реальних душевних страждань

Заявляючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000000 грн. позивач покликався на завдання діями відповідача моральної шкоди, яка полягала у почутті психологічного напруження, розчарування та незручності, недовіри, зміні психологічного стану позивача, постійних моральних стражданнях (негативні емоції, нервування, стрес) по факту зміни звичного способу життя, моральному виснаженні.

Однак, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про спричинення позивачу моральної шкоди та які підтверджують наявність будь-яких наслідків такої шкоди. В даній справі позивач скористався своїми правами та оскаржив протиправні рішення, дії відповідача та сам факт неправомірних дій, рішень, бездіяльності не є підставою для висновку про спричинення позивачу моральної шкоди.

Таким чином, позивач не довів завдання йому моральних страждань у тій мірі, з якою пов`язується наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, не доведено та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача.

На переконання суду, визнання судом протиправною відмови відповідача у призначенні пенсії і поновлення прав позивача у зазначений судом вище спосіб, зокрема, зобов`язання призначити таку пенсію є достатньою та справедливою сатисфакцією у спірних відносинах, внаслідок чого у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Висновки аналогічного змісту викладені у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №750/6330/17, від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, від 09.06.2021 у справі №280/5216/19, від 07.03.2023 №280/1530/20, від 06.04.2023 у справі № 200/5144/20-а.

Разом з тим, щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у встановлений судом термін з моменту набрання рішенням суду законної сили, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зміст наведеної правової норми свідчить, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим, суд враховує, що позивачем не наведено аргументованих причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

З огляду на наведене та беручи до уваги обставини даної справи, правові підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

За наведеного, позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні, позаяк позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах відповідно до п.4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI, викладену у листі від 16.06.2023 №23483-16248/С-02/8-1700/23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період військової служби з 13.07.2021 по 22.11.2021, з 08.12.2021 по 21.06.2022 з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення - 11.08.2022.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 25 грудня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Н.С. Гудима