Справа № 420/17038/23
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 р. Категорія 113020000м. ОдесаСправа № 420/17038/23
Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.,

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні ді,-

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні ді, мотивуючи його тим, що у зв`язку з досягненням 45-річного року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про обмін посвідки. Проте, відповідачем прийнято рішення №334320 від 26.06.2023 року, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та рішення №0637 від 03.07.2023 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в оформленні, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25.04.2018 року №321.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано Рішення Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області №334320 від 26.06.2023 року, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженцю України, паспорт громадянина Росії № НОМЕР_1 від 04.07.2017 року, скасовано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пунктів 3, 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», виданий 23.11.2011 року та скасовано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 11.09.2017 року. Визнано протиправним та скасовано Рішення Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області №0637 від 03.07.2023 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в оформленні, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25.04.2018 року №321. Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідку на постійне проживання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що подання Управління Служби безпеки України в Одеській області від 25.04.2023 № 65/5/1/8-2189 не викликає сумнівів у ГУ ДМС в Одеській області, а отже мотивувальна складова прийнятого рішення має місце бути. Крім того, право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, обґрунтовуючи застосування такого права відповідними припущеннями та посиланнями на інтереси держави, відповідач діяв у межах наданих йому законодавством повноважень.

ОСОБА_1 було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, позивач вказує, що він дізнався про підстави винесення рішень, які є предметом оскарження в даній справі, тільки після отримання відзиву на свою позовну заяву, до якого було додано подання від 21.04.2023 року № 65/5/1/802189, яке надійшло 26.04.2023 до ГУ ДМС в Одеській області від Управління Служби безпеки України в Одеській області. Законодавством України не передбачено можливості оскарження такого подання, оскільки подання не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії. Зазначене Подання є тільки підставою для здійснення ГУ ДМС в Одеській області додаткової перевірки, а не для беззаперечного прийняття рішення відповідачем про скасування дозволу на постійне проживання.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з досягненням 45-річного року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про обмін посвідки.

26.06.2023 року Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення №334320, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Також, 03.07.2023 року міграційний орган прийняв рішення №0637 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в оформленні (видачі) обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25.04.2018 року №321.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями міграційного органу про скасування дозволу на імміграцію та рішення про відмову в оформленні (видачі), обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов зазначив, що доводи позивача є обґрунтованими, з наведенням фактів та обставин, які можна розцінювати як переконливі докази обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань та які впливають на наслідки прийнятого відповідачем рішень. За таких обставин, суд зазначає про обґрунтованість поданої позовної заяви.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду частково погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 № 360, ДМС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Одним з основних завдань ДМС є реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з пунктом 4 Положення ДМС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: - здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в`їзду в Україну в передбачених законодавством випадках (пп.8); - приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України (пп. 9); - здійснює оформлення і видачу громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках (пп. 10); - здійснює інші повноваження, визначені законом (пп. 39).

Пунктом 7 Положення визначено, що ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні (п.17 ч.1 ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Положеннями ст. 12 Закону України "Про імміграцію" передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

За приписами пунктів 21-25 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.

Відповідно до підпункту п. 64 Порядку оформлення, вид обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Спір у даній справі виник у зв`язку із скасуванням позивачеві, громадянину РФ, дозволу на імміграцію в Україну відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію" на підставі подання.

Як вбачається з матеріалів особової справи підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну стало подання від 21.04.2023 року №65/5/1/8-2189, яке надійшло 26.04.2023 року до ГУ ДМС в Одеській області від Управління СБУ в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 .

У вказаному поданні зазначено, що в ході виконання завдань по забезпеченню державної безпеки України, отримано інформацію стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 , який причетний до різнопланового сприяння ворогу в умовах воєнного стану, що суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України.

В розумінні пункту 23 Порядку № 1983, у відповідача існує обов`язок всебічного вивчення подання щодо скасування дозволу на імміграцію.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про виконання відповідачем свого обов`язку щодо всебічного вивчення подання, яке містить інформацію щодо можливих дій позивача. Також, відповідач не запитав додаткову інформацію щодо підтвердження поведінки позивача, яка зазначена у поданні.

При цьому, в поданні від 21.04.2023 року зазначено, що 25.02.2022 року ОСОБА_1 в ході переписки із громадянином РФ схвалював та підтримував вторгнення в Україну військ РФ (в якості доказу додається фототаблиця №1).

Однак, як вірно зазначив суд першої інстнції, що жодних висновків лінгвістичних експертиз відповідачем не проведено. При цьому, згідно зазначеної таблиці (мовою оригіналу) міститься такий діалог: «Привет. Чё там у вас? Тихо или стреляют? Пишут Одессу-бомбили типа.

Привет, было несколько взрывов слышно вчера. Только военных атакуют.

У меня всё ок, жду наших».

Позивач у відповіді на відзив вказав, що на момент початку бойових дій, його родина брат з сім`єю планували переїхати до Одеси.

Жодних пояснень з цього приводу відповідачем у позивача під час прийняття оскаржуваного рішення не відбиралось.

Відносно політичної мапи світу, позивач вказав, що, дійсно, зазначений факт мав місце, але забирав з пошти карту його брат, остання знаходилась у складеному стані, тому він не побачив цієї обставини. Карту замовляв для дітей.

Третьою обставиною, зазначеною у поданні, вказується наявність профілю в соціальній мережі «Одноклассники», на якому ним розміщені публікації, які містять проросійські наративи (фототаблиця №3).

Разом з тим, згідно фототаблиці №3 вбачається, що позивач використовував свій профіль задовго до повномасштабного вторгнення, а саме у 2014 році. Жодних пояснень відповідачем у позивача з цього приводу також не відібрано.

Так само в матеріалах справи відсутні будь-які докази вини позивача, як то вирок суду.

Враховуючи положення ст.12 Закону України "Про імміграцію" передбачена можливість скасування дозволу на імміграцію у випадку встановлення хоча б однієї з передбачених у ній підстав. Однак, можливість скасування такого дозволу у жодному випадку не повинна ототожнюватися з обов`язком з прийняття такого рішення з урахуванням всіх обставин, що мають значення.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено, які конкретні протиправні дії вчинені позивачем на шкоду державній безпеці України, громадському порядку в Україні, які саме норми законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства порушив позивач та які обгрунтування необхідності скасування дозволу на еміграцію позивача для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Також, слід зазначити, що особа, якої стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності. Тож не запрошення для надання пояснень іммігранта, стосовно якого розглядається питання скасування дозволу на імміграцію, є позбавленням процесуальних гарантій останнього щодо безпосередньої участі у процедурі прийняття відповідного рішення компетентним органом.

Аналогічні висновки містить постанові Верховного Суду від 10.06.2022 по справі №640/13572/20.

Основна мета правової (справедливої) процедури - щоб суб`єкти владних повноважень, діяли правомірно, тобто належно, згідно з визначеними нормами права, але такими нормами права, які відповідають критеріям природного права, моральності, розумності, справедливості, а також загальноправовим принципам, що встановлені органами правосуддя.

Верховний Суд зазначив, що порушення встановленої законодавством процедури ухвалення рішення може бути підставою для скасування цього рішення, якщо допущене порушення вплинуло або могло вплинути на його правильність.

Аналогічні висновки містить постанові Верховного Суду від 02.12.2021 по справі №120/1859/19-а.

Крім того, відповідачем не дотримано одного з елементів критерію "необхідності у демократичному суспільстві", а саме - принципу пропорційності. Який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої, доведеної у встановленому законом порядку, вини останнього.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію "необхідності у демократичному суспільстві". Так, при визначенні питання "необхідності у демократичному суспільстві" держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

Європейський суд з прав людини оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. А тому, суд доходить висновку, що будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене ст.8 Європейської конвенції з прав людини не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

Натомість позивачем зазначено, а протилежного не вказано і не доведено відповідачем, що він з 2010 року разом з родиною постійно мешкає в Україні на законних підставах.

Окрім того, громадянами України за походженням є його четверо дітей, які народились в Україні.

Позивач здійснює підприємницьку діяльність в Україні та має нерухоме майно.

Вказаним обставинам відповідачем не було надано оцінки, так само, як не було досліджено чи притягувався до відповідальності позивач згідно п.п. 3, 5 ст. 12 ЗУ «Про Імміграцію», на які посилається в оскаржуваному рішенні.

Натомість відповідачем на основі зазначеної у поданні інформації, без будь-якої перевірки та з`ясування обставин, скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, що в подальшому стало підставою для невидачі посвідки на постійне проживання в Україні.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача є такими, що ухвалене без здійснення належної оцінки відомостей суб`єкта ініціювання скасування дозволу, який би включав запитування додаткової інформації та без запрошення для пояснень іммігранта, є таким, що прийняте необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, нерозсудливо, непропорційно, без урахування права особи на участь у процесі прийнята рішення.

Отже, оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 2 частини 2 КАС України, що свідчить про його протиправність.

Аналогічна правова позиція зазначена також й у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 821/697/18, від 02 грудня 2021 року у справі № 120/1859/19-а, від 10 червня 2022 року у справі № 640/13572/20.

Щодо рішення відповідача про скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

Рішенням відповідача відмовлено у видачі посвідки у зв`язку з досягненням 45-річного віку на постійне проживання в Україні у зв`язку із скасуванням дозволу на імміграцію в Україну.

Відповідно до пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25 квітня 2018 року № 321 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до пункту 78 Порядку № 321, рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

При цьому, суд зауважує, що за час перебування на території України на законних підставах ОСОБА_1 , не вчиняв жодних протиправних дій, не мав конфліктів з громадянами України та іншими особами, що перебувають на території України, не порушував громадський порядок, жодними діями не загрожував національній безпеці, веде спокійний, звичайний спосіб життя, одружений, має дітей та у законний спосіб отримав право на проживання на території України.

Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно із частиною 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на те, що рішення міграційної служби не містять достатніх мотивів та конкретних підстав їх прийняття, є необґрунтованим, апеляційний суд вбачає підстави для скасування рішень міграційної служби та наявність правових обставин для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частина 4 цієї статті Кодексу встановлює, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України рішення суду підлягає зміні шляхом зміни четвертого абзацу його резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року по справі № 420/17038/23, - змінити, виклавши п. 4 резолютивної частини у наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про обмін посвідки, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених в цій постанові.»

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року по справі № 420/17038/23, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький