Справа № 120/15952/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 р. Справа № 120/15952/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

17.10.2023 поштою до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Анісімової А.М., подана від імені та в інтересах позивачки ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 від 04.08.2023 № 11 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язання відповідача 2 зарахувати позивачці до страхового стажу період роботи з 01.08.1983 по 15.12.1995 та з урахуванням висновків суду здійснити позивачці перерахунок пенсії з 28.07.2023.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 28.07.2023 позивачка звернулась до пенсійного органу про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням відповідача 1 за № 11 від 04.08.2023 позивачці відмовлено у призначенні пенсії. 08.08.2023 позивачка вдруге звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії та надала ряд необхідних для цього документів. Пенсію по віку позивачці призначено з 28.07.2023, водночас зі змісту листа відповідача 2 від 10.10.2023 позивачці стало відомо про незарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.08.1983 по 15.12.1995 в "Міськмолзавод" м. Сєвєродонецька з підстав, викладених у рішенні відповідача 1.

Позивачка з вказаним рішенням не погоджується, вважає його протиправним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 23.10.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

22.11.2023 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач 1 зауважує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області № 11 від 04.08.2023 позивачці відмовлено у призначені пенсії за віком на підставі заяви від 28.07.2023 у зв`язку з відсутністю достатнього стажу.

Відповідач 1 зазначає, що в оскаржуваному рішенні до страхового стажу позивачки не зараховано період роботи з 01.08.1983 по 15.12.1995 в "Міськмолзавод" м. Сєвєродонецька згідно з трудовою книжкою, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою іншої організації ПАТ "Сєвєродонецький міськмолокозавод", при цьому записи про перейменування організації відсутні. Інших документів на підтвердження спірного періоду роботи позивачкою не надано.

Відтак відповідач позов заперечує та водночас просить здійснити розгляд справи в судовому засідання.

Вирішуючи вказане клопотання, суд зазначає таке.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 44 КАС України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Втім, в силу приписів ч. 1 ст. 167 КАС України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Як видно зі змісту відзиву на позовну заяву, клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні жодним чином не обґрунтоване та не містить підстав заявленого клопотання.

Це при тому, що ця справа належить до адміністративних справ незначної складності, які в силу приписів ч. 1 ст. 263 КАС України розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Частиною другою статті 167 КАС України визначено, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом (ч. 3 ст. 166 КАС України).

Отже, враховуючи наведені вище мотиви, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для вирішення по суті клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні, як очевидно безпідставного та необґрунтованого.

Згідно із ч. 1 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Відповідно до ч. 7 ст. 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З матеріалів справи видно, що копію ухвали від 23.10.2023 доставлено відповідачу 2 до його електронного кабінету 25.10.2023 о 17:08 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Втім, як у встановлений судом строк так і станом на дату ухвалення рішення відповідач не скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Верховний Суд у постанові від 23.11.2022 у справі №500/8027/21 дійшов висновку, що довідка про доставку в електронному вигляді рішення суду є належним доказом отримання стороною такого рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини.

28.07.2023 позивачка ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву позивачки розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області та прийнято рішення від 04.08.2023 № 11 про відмову у призначенні пенсії.

Зі змісту рішення слідує, що за доданими документами до страхового стажу позивачки не зараховано період з 01.08.1983 по 15.12.1995 в "Міськмолзавод" м. Сєвєродонецька згідно з трудовою книжкою від 01.11.1980 БТ-І, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою іншої організації ПАТ "Сєвєродонецький міськмолокозавод", а записи про перейменування підприємства відсутні. Відтак зазначено, що для зарахування вказаного періоду позивачці необхідно надати уточнюючу довідку про роботу, видану на підставі первинних документів, та довідку про реорганізацію підприємства.

08.08.2023 позивачка повторно звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії та надала ряд необхідних для цього документів.

Відповідно до довідки від 28.08.2023 за № 311/0200-0213-11, виданої управлінням обслуговування громадян відділу обслуговування громадян № 11 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію по віку з 28.07.2023 згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Представниця позивачки звернулась до відповідача 2 з адвокатським запитом, в якому просила надати інформацію щодо зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.08.1983 по 15.12.1995 в "Міськмолзавод" м. Сєвєродонецька.

Листом від 10.10.2023 за № 0200-0307-8/100357 відповідач 2 повідомив, що вказаний період не зарахований до страхового стажу позивачки, оскільки відсутні відомості про реорганізацію підприємства, на якому здійснювалась робота, тобто печатка, яка засвідчує звільнення з роботи не відповідає назві підприємства, яке здійснювало прийом на роботу.

Відтак вказаним листом повідомлено про незарахування періоду роботи позивачки з 01.08.1983 по 15.12.1995 в "Міськмолзавод" м. Сєвєродонецька з підстав, викладених у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.08.2023 № 11.

Позивачка із зазначеним рішенням не погоджується, вважає його протиправним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що до страхового стажу позивачки не зарахований період роботи з 01.08.1983 по 15.12.1995 в "Міськмолзавод" м. Сєвєродонецька згідно з трудовою книжкою від 1.11.1980 БТ-І, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою іншої організації ПАТ "Сєвєродонецький міськмолокозавод", а записи про перейменування підприємства відсутні.

У зв`язку з цим суд враховує, що порядок ведення трудових книжок працівників на час внесення такого запису у трудовій книжці позивача регулювала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 року, та із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 року № 412) (далі Інструкція).

Згідно з п. 2.14 цієї Інструкції у разі, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване в таке-то", а в графі 4 проставляється підстава перейменування наказ (розпорядження), його дата і номер.

Аналогічні вимоги до порядку ведення трудових книжок містяться і в Інструкції № 58.

Як з`ясовано судом, у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 , серед інших, зроблені наступні записи:

- № 6 01.08.1983 призначена на посаду бухгалтера;

- № 7 01.04.1985 переведена старшим бухгалтером;

- № 8 01.10.1985 переведена бухгалтером заготовок;

- № 9 01.01.1988 переведена бухгалтером;

- № 10 15.12.1995 звільнена.

Суд зазначає, що з моменту перейменування підприємства у трудову книжку позивачки дійсно слід було внести відповідний запис. Проте суд вважає, що не внесення до трудової книжки таких відомостей роботодавцем не може наслідком неврахування певного періоду роботи позивачки до страхового стажу, оскільки позивачка має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи і ці записи є належними й допустимими доказами підтвердження її трудового стажу та будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо правомірності їх внесення не викликають.

При цьому суд враховує відсутність вини позивачки у наявних зауваженнях щодо відсутності у трудовій книжці записів про зміну назви підприємства, на якому працювала позивачка, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Суд зауважує, що в силу приписів законодавства заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.

Також суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Крім того, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Наведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 при вирішенні справи № 677/277/17.

Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Суд звертає увагу, що відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, відмовивши у зарахуванні спірного періоду роботи позивачки до її страхового стажу, діяв неправомірно.

Відтак рішення від 04.08.2023 № 11 за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком є таким, що прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, а тому підлягає скасуванню.

Тому вимоги позивачки в частині зобов`язання відповідача зарахувати відповідний період роботи до страхового стажу є підставними.

Як наслідок відповідача також належить зобов`язати здійснити позивачці перерахунок пенсії з дня її призначення, врахувавши при цьому вищевказаний період трудової діяльності.

Суд виходить з того, що неврахування позивачці під час призначення пенсії за віком відповідного стажу роботи безпосередньо вплинуло на розмір її пенсії (зменшило його), а тому такий спосіб захисту порушених прав та інтересів позивачки у спірних правовідносинах є належним та відповідатиме критерію ефективності судового захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачкою, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Таким чином, оскільки позов задоволено, на користь позивачки належить стягнути понесені нею витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів у справі (порівну).

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 11 від 04.08.2023 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період її роботи з 01.08.1983 по 15.12.1995 в "Міськмолзавод" м. Сєвєродонецька та з урахуванням цього страхового стажу здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з 28.07.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ),

2) представниця позивачки: адвокат Анасімова Алла Миколаївна (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

3) відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області (, місцезнаходження: вул. Герцена, буд. 10, м. Хмельницький, 29000);

4) відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Повне рішення суду складено 26.12.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович