Справа № 460/27106/23
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2023 року м. Рівне №460/27106/23
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
про визнання протиправними та скасування постанов, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору у ВП№52047448 від 11.07.2022 та про відкриття виконавчого провадження № 73292594 від 10.11.2023.

Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що редакція Закону України Про виконавче провадження на час відкриття виконавчого провадження №52047448 з примусового виконання виконавчого листа №2-5776/2010, виданого 01.06.2011 Рівненським міським судом, визначала базу для обрахунку виконавчого збору, як 10% фактично стягнутої суми, а наразі визначає, як 10% суми, що підлягає примусовому стягненню. Оскільки закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, то стягнення з ОСОБА_1 за постановою про стягнення виконавчого збору у ВП№52047448 від 11.07.2022 виконавчого збору у розмірі 10% не фактичної стягнутої суми, а такої, що лише підлягає примусовому стягненню є протиправним заходом. На обґрунтування своєї позиції сторона позивача покликалася на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18 та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.05.2021 у справі №640/32814/20. Щодо незаконності постанови про відкриття виконавчого провадження №73292594 від 10 листопада 2023 року, то позивач зазначає, що виконавче провадження №73292594 було відкрито з виконання постанови №52047448 від 11 липня 2022 року про стягнення виконавчого збору. Постанова про стягнення виконавчого збору №52047448 від 11 липня 2022 року є виконавчим документом згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження». Частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що строк пред`явлення виконавчого документа, за якими стягувачем є держава або державний орган становить 3 місяці. Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Зважаючи на те, що постанова про стягнення виконавчого збору №52047448 від 11 липня 2022 року набрала чинності з моменту її винесення, про що зазначено в самій постанові, а строк пред`явлення її до виконання 3 місяці, то станом на 10 листопада 2023 року такий строк було пропущено, а тому були всі підстави для повернення стягувачу цієї постанови без прийняття до виконання.

Згідно з відзивом на позов, сторона відповідача позов не визнає. Суть заперечень зводиться до того, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №52047448 з примусового виконання виконавчого листа №2-5776/2010, виданого 01.06.2011 Рівненським міським судом. 09.11.2023 державним виконавцем винесено постанову про повернення даного виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження. 10.11.2023 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73292594 з примусового виконання постанови № 52047448 від 11.07.2022 про стягнення з боржника виконавчого збору у цьому виконавчому провадженні. Зазначені постанови винесені у повній відповідності до ст. 27 та ч. 3 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження, а тому підстави для їх скасування відсутні. На обґрунтування своєї позиції сторона відповідача покликалася на постанову Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №460/2478/19.

Ухвалою від 13.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/27106/23. Розгляд справи вирішено провести за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритому судовому засіданні 26.12.2023.

В судове засідання призначене на 26.12.2023, учасники справи, яких належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, не прибули. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності у письмовому провадженні. Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення та враховуючи приписи ч. 9 ст. 205 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні, за наявними у суду матеріалами.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, то у відповідності до вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

29.08.2016 старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52047448 з примусового виконання виконавчого листа №2-5776/2010, виданого 01.06.2011 Рівненським міським судом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ Укрсиббанк заборгованості по кредиту згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14.12.2007 та договору поруки №165708 від 14.12.2007 у розмірі 75954,60 USD, що за курсом НБУ станом на 20.04.2010 становить 602008,56 грн., неустойки за порушення своїх зобов`язань в розмірі 500 грн., пені за порушення термінів повернення кредиту в розмірі 3791,27 грн. і витрат понесених на оплату державного мита в сумі 1700 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 120 грн.

Матеріали виконавчого провадження свідчать, що в період з 29.08.2016 по 11.07.2022 виконавцем не вживалося жодних дій з виконання вказаного виконавчого документа. Надалі, суть вчинених дій полягала у направлені запитів для виявлення майна і коштів боржника, накладені і знятті арешту на кошти. Разом з тим, в межах виконавчого провадження №52047448 примусового виконання не відбулося, ні повного, ні часткового стягнення не здійснено.

11.07.2022 у вказаному виконавчому провадженні головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про стягнення виконавчого збору у ВП№52047448, якою відповідно до статей 3, 27, 40 Закону України Про виконавче провадження стягнуто з боржника - ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 60629,98 грн

Стягувач у зазначеному виконавчому провадженні подав заяву про повернення йому виконавчого документа на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження.

Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 09.11.2023 виконавчий лист №2-5776/2010, виданий 01.06.2011 Рівненським міським судом Рівненської області, повернуто стягувачу.

10.11.2023 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73292594 з примусового виконання постанови № 52047448 від 11.07.2022 про стягнення виконавчого збору.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зауважує на такому.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 та п. 1, ч. 2, ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 27 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 у чинній редакції, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Відповідно до частин другої-четвертої цієї статті, виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

А за правилами частини шостої цієї статті, у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

При цьому, зазначена редакція статті 27 Закону №1404-VIII почала діяти з 28.08.2018, з набранням чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання №2475-VIII від 03.07.2018.

У первісній редакції Закону №1404-VIII, частина друга статті 27 визначала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

В той же час Закон України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 набрав чинності з 05.10.2016.

На момент пред`явлення виконавчого листа №2-5776/2010, виданого 01.06.2011 Рівненським міським судом та на момент відкриття виконавчого провадження №52047448 з його примусового виконання, тобто на 29.08.2016, діяв Закон України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999 (втратив чинність в повному обсязі 05.01.2017, у відповідних частинах 05.10.2016), який також по -іншому врегульовував питання стягнення виконавчого збору.

Так, за правилами статті 28 Закону №606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

При цьому, за вимогами частини третьої цієї статті, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Під час пред`явлення даного виконавчого листа до виконання, 29.08.2016 старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №520474488, якою встановлено строк для добровільного виконання до 05.09.2016.

Докази добровільного виконання боржником відповідного виконавчого документа у визначений виконавцем строк відсутні.

Разом з тим, постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору у визначені статтею 28 Закону №606-XIV порядку та строки винесена не була.

Лише 11.07.2022 у виконавчому провадженні № 52047448 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою відповідно до статей 3, 27, 40 Закону України Про виконавче провадження стягнуто з боржника - ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 60629,98 грн

В той же час, суду слід зазначити, що 05.10.2016 набрав чинності Закон України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016, за яким були встановлені нові правила стягнення виконавчого збору. За такими правилами, виконавчий збір стягувався державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі №1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Оскільки положення статті 27 Закону №1404-VIII (у його первісній редакції), зменшували відповідальність позивача як боржника у відповідному виконавчому провадженні у порівнянні з нормами статті 28 Закону №606-XIV (у відповідній редакції), так як передбачали, що розмір виконавчого збору обраховується як 10% від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню, то з урахуванням конституційної норми про зворотну дію правових актів у часі суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 60629,98 грн. (10 % від суми, що підлягала, а не була стягнута). При цьому, цей же конституційний принцип не дозволяє застосовувати норму статті 27 Закону №1404-VIII, в редакції Закону №2475-VIII від 03.07.2018, так як вона знову погіршує становище боржника у виконавчому провадженні.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №420/769/19, від 22.01.2021 у справі №400/4023/19, від 21.01.2021 у справі №640/3430/19, від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20, від 20.05.2021 у справі №640/32814/20, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18.

З урахуванням наведеного, а також того, що виконавчою службою фактично не було стягнуто з позивача коштів за виконавчим листом №2-5776/2010 від 01.06.2011, суд дійшов висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору у ВП№52047448 від 11.07.2022 не відповідає встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а відтак підлягає до скасування в судовому порядку.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити і те, що сума боргу за Кредитним договором у розмірі 75954,60 дол. США стосується двох боржників та розподілена між ними солідарно, а тому виконавчий збір не може стягуватися із повної суми вказаного боргу окремо щодо кожного боржника.

Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №52047448 від 11.07.2022 є протиправною та підлягає скасуванню.

З огляду на протиправність такої постанови про стягнення виконавчого збору, постанова відповідача від 10.11.2023 про відкриття виконавчого провадження №73292594 з виконання постанови №52047448 від 11.07.2022 також є протиправною і підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не підтверджено правомірність оспорюваних постанов належними та допустимими доказами, а відтак, позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Оригінали квитанцій про сплату судового збору знаходяться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 205, 241-246, 255, 268, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов, задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 11.07.2022 про стягнення у виконавчому провадженні №52047448 з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 60629,98 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про відкриття виконавчого провадження від 10.11.2023 №73292594.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 26 грудня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вул. Замкова, буд. 22А, м. Рівне, Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007146)

Суддя Д.П. Зозуля