Справа № 753/15371/23
Суддя: Цимбал І. К.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/152/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.

при секретарі - Козін В.Є.

з участю сторін позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві позовну заяву за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, інспектора з паркування Дарницького районного управління Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого орагну Київської міської Ради Казакова Володимира Сергійовича, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а також відшкодування шкоди, винесену інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького району Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, серії 1КІ № від 23.08.2023 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, а також визнати незаконним затримання транспортного засобу, відшкодування у зв`язку з чим матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 23.08.2023 відповідач Казаков В.С. притягнув позивача до адміністративної відповідальності за те, що позивач порушила правила дорожнього руху п. 15.9 е, а саме здійснила зупинку транспортного засобу ближче за 30 м. від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів. Так, позивач підтверджує, що така подія мала місце, проте остання була викликана станом крайньої необхідності, через погіршення стану здоров`я чоловіка, який страждає на епілепсію і якому терміново треба було зайти у прохолодне місце через спекотні погодні умови, дати води та поїсти задля уникнення припадку, що і було зроблено у магазині біля місця зупинки. Крім того, позивач не згодна із тим, що її автомобіль було затримано та відправлено на спеціальний майданчик, оскільки він не створював суттєвих перешкод для руху та взагалі перешкод. Такі дії призведи до того, що позивач разом із відповідачем та дитиною вимушені були їхати на таксі до спеціального майданчику за автомобілем, що в свою чергу наражало на небезпеку чоловіка позивача, сплачувати кошти за транспортування автомобіля, а також штраф, пропри незгоду із оскаржуваною постановою, що призвело до матеріальної шкоди, а також моральних страждань, пов`язаних в подальшому із погіршенням стану здоров`я чоловіка позивача та у зв`язку з чим моральних переживань позивача. Крім того, позивач зазначила, що постанова містить вади щодо місця порушення, зокрема не вірно зазначена адреса.

В судовому засіданні позивач позов підтримала просила задовольнити з підстав зазначених в останньому.

Відповідачі до суду не з`явились, від представника Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради надійшов відзив /а.с. 84-100/ в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що факт порушення позивачем ПДР є доведеним, автомобіль було затримана законно, а адреса місця порушення була встановлена за допомогою навігації, тому будь якої шкоди позивачу спричинено не було. Доводи щодо спричинення позивачу моральної шкоди також є необґрунтованими. Крім того, у відзиві зазначено, що інспектор з паркування не є належним відповідачем у справі.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

23.08.2023 інспектор з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки та стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Казаков В.С., виніс відносно позивача оскаржувану постанову, підставою для якої стало те, що позивач 23.08.2023 о 15.57 год. на проспекті М. Бажана, 3- В в м. Києві здійснила зупинку ближче 30 м. від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушила п. 15.9. е ПДР України /а.с. 101/, що підтверджується фотозйомкою /а.с. 102 - 109/ та не заперечується позивачем.

12.08.2023 о 15.55 год автомобіль позивача затримано та доставлено на спеціальний майданчик /а.с. 110/.

23.08.2023 позивач сплатила штраф та послуги за евакуацію автомобіля /а.с. 30/.

Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон.

У процесуальному законодавстві діє принцип «juranovitcuria» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: суд знає право; суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (damihifactum, dabotibijus).

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу juranovitcuria (постанова ВП ВС від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19; провадження № 12-95гс20).

Згідно п. 15.9. е ПДР України, зупинка забороняєтьсяближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м. від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків.

Частина 3 ст. 122 КУпАП, передбачає відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Очевидно, що в стані крайньої необхідності відбувається зіткнення двох правоохоронюваних інтересів: з одного боку, правоохоронюваному інтересу безпосередньо загрожує небезпека, а з іншого боку - особа знаходиться в такому становищі, при якому єдиним засобом усунення цієї небезпеки є заподіяння шкоди так само правоохоронюваним інтересам, тобто відбувається зіткнення «права з правом».

Елемент підстави крайньої необхідності - це наявність небезпеки, що може бути викликана різноманітними джерелами. Таким джерелом може бутифізіологічний процес, що відбувається в організмі людини і загрожує загибеллю, тощо.

Згідност. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КА України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як вбачається з доводів позивача чоловік останньої є інвалід та потребує стороннього догляду /а.с. 22, 23/. Під час руху на автомобілі чоловіку позивача стало зле, у зв`язку з чим позивач зробила вимушену зупинку автомобіля, з метою надання чоловіку допомоги, так як є медиком за вахом /а.с. 26/, завела останнього у магазин взуття біля місця зупинки, де працював кондиціонер і в той час побігла до продуктового магазину купити воду та їжу, з метою недопущення пониження цукру та епілептичного припадку.

Вказані доводи відповідачами не спростовані, зокрема шляхом звернення до суду з клопотанням про витребування доказів щодо місця знаходження позивача, її чоловіка з дитиною з часу встановлення інспектором порушення правил ПДР України, винесення постанови та затримання автомобіля позивача.

Крім того, згідно довідки з лікарні центру первинної медико - санітарної допомоги Дарницького району м. Києва, 23.08.2023 чоловік позивача дійсно звертався за медичною допомогою, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я /а.с. 32/.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про те, що позивач порушила

п. 15.9. е ПДР України, проте діяла в стані крайньої необхідності, а саме для усунення наслідків погіршення стану здоров`я свого чоловіка, що могло б призвести до незворотних наслідків, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Доводи позивача про те, що адреса місця зупинки зазначена не вірно, суд вважає такими, що не спростовують висновків щодо порушення позивачем п. 15. 9. е ПДР України.

Згідно ч. 3 ст. 265 -2 КУпАП, у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху або не створює загрозу безпеці руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. Випадки тимчасового затримання транспортного засобу та доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик визначені ч. 3 ст. 265-4 цього Кодексу.

Згідно пп. е п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП, для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього рухумісцях зупинки або стоянки, а саме ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Таким чином, правомірність затримання автомобіля позивача мала б місце, якщо б остання не діяла у стані крайньої необхідності, що в свою чергу спростовує доводи позивача, що інспектор з паркування діяв всупереч вимогам ч. 3 ст. 265 -2КУпАП, проте з наведеної вище підстави вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди, то сума штрафа, перерахована до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі адміністративним судом визнається протиправною та скасовується,то таку суму можна стягнути на користь платника згідно зі ст. 1212 ЦК України як безпідставно утримувану. На такі правовідносини не поширюються приписи Цивільного кодексу про відшкодування шкоди та Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затвердженогонаказом Мінфіну від 03.09.2013 № 787 (Порядок № 787). (Постанова ВПВС від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21; провадження № 12-36гс22).

Таким чином вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то позивачем не надано доказів на підтвердження спричинення останньої. Зокрема, інспектор з паркування не знав і не міг знати, що позивач діяла у стані крайньої необхідності, здійснивши зупинку з порушенням п. 15.9.е ПДР України, а затримання автомобіля позивача у зв`язку з таким порушенням, як зазначено вище, відповідало вимогам ч. 3 ст. 265 -2, пп. е п. 2 ч. 3 ст. 265-4КУпАП. Крім того, позивачем не надано доказів того, що у позивача та/або її чоловіка мали місце психологічні страждання, тощо, саме через складення відносно позивача постанови та затримання транспортного засобу.

Таким чином вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 122, 222, 258, КУпАП, 2, 3, 5, 47, 49, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 192, 193, 194, 199, 202, 203, 204, 205, 211, 224, 225, 227, 229, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 286, 295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, інспектора з паркування Дарницького районного управління Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого орагну Київської міської Ради Казакова Володимира Сергійовича, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Постанову інспектора з паркування Дарницького районного управління Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого орагну Київської міської Ради Казакова Володимира Сергійовича серії 1КІ № від 23.08.2023, про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП - скасувати.

Провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП - закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Визнати протиправним застосування забезпечення провадження у вигляді тимчасового затримання від 23.08.2023 транспортного засобу "Хундай Гетс" д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: