Справа № 520/37/23
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 грудня 2023 року № 520/37/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп. НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків, ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

установив

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить суд: стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 156705,32 грн, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів; стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем в порушення вимог ст.47 КЗпП України не видано у день звільнення трудової книжки та наказу про звільнення, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки позивач був позбавлений можливості працевлаштування.

Відповідач направив до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позивач був відсутній на роботі в останній день; особові справи працівників ГУНП були евакуйовані, через що видача трудової книжки позивачу не була можливою. Послався на приписи статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX, згідно з яким протягом дії воєнного стану порядок організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці. Вказав, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, перевіривши оскаржувані дії відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області

14.05.2022 позивач особисто подав рапорт про звільнення та наказом від 14.05.2022 №249 о/с майора поліції ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням на п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»

Як зазначено у доповідній записці СКЗ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 09.02.2023 № 753/119/88/01/12-2023 після отримання Лозівським РВП наказу ГУНП в Харківській області від 14.05.2022 №249 о/ с про звільнення майора поліції ОСОБА_1 повідомлено за допомогою мобільного зв`язку та він 14.05.2022 здав до сектору кадрового забезпечення Лозівського РВП ГУНП в Харківській області службове посвідчення серії НОМЕР_2 та особистий жетон № 0088398.

Розпискою позивача підтверджено , що трудову книжку та копію наказу про звільнення він о отримав 29.08.2022 року

Суд звертає увагу, що зміст позовних вимог свідчить про те, що позивач вважає, що у зв`язку з тим, що трудову книжку (наказ про звільнення) позивачу видано 29.08.2022, а не у день звільнення 14.05.2022, як передбачено статтею 47 КЗпП України, відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу

Щодо посилання позивача на порушення норм ст. 47 КЗпП та п.п. 42 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Мінпраці України, Мінюсту України від 29.07.1993 року № 58, в частині порушення строків видачі копії наказу і трудової книжки, суд зазначає наступне.

Так, ч. 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно положень 5 статті 235 Кодексу законів про працю України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Тобто, з 10.06.2021 року у зв`язку з внесенням змін Законом України №1217-ІХ від 05.02.2021 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі" до ст. 47 КЗпП, відсутня норма, яка б зобов`язувала роботодавця у день звільнення видавати працівникові належним чином оформлену трудову книжку.

Згідно пункту 2 розділу IV Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.05.2016 № 377 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), особам, звільненим зі служби в поліції, у день звільнення видається копія наказу про звільнення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX, протягом дії воєнного стану порядок організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці. Тобто, якщо підприємство, організація, установа знаходиться у районі активних бойових дій, роботодавець самостійно розв`язує питання зберігання кадрових документів і може прийняти рішення про видачу трудових книжок працівникам.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку із військовою агресію РФ проти України, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Згідно з положеннями Указів Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 та від 18.04.2022 № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні було продовжено із 05.30 26.03.2022 строком на 30 діб та з 05.30 25.04.2022 строком на 30 діб. Згідно з положеннями Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, відповідно до яких Міністерство внутрішніх справ України, Національна поліція України зобов`язані запровадити та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В період з 24 лютого по травень 2022 року в Харкові проводились активні бойові дії, що є загальновідомим фактом.

Харківська міська територіальна громада включена до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2022 р. за № 453/37789.

02.03.2022 внаслідок ракетного обстрілу та пожежі, яка виникла від нього, зруйнована адміністративна будівля ГУНП, в тому числі і службові кабінети, знищені службова техніка і службова документація, що підтверджується актом обстеження будівлі, копія якого надана до матеріалів справи.

У зв`язку із тим, що частина території Харківської області перебувала під окупацією і на тимчасово окупованих територіях не функціонували поштові відділення Укрпошти, що підтверджується листом АТ «Укрпошта» від 23.06.2022 №001002-223-22, інформування позивача про звільнення здійснювалось інспектором СКЗ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області М.Магась безпосередньо на мобільний телефон ОСОБА_1 , що підтверджується доповідною запискою від 11.02.2023 № 758/119/88/01/12-2023 на адресу начальника УКЗ ГУНП в Харківській області.

У відзиві вказано про те, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, за вказівкою керівництва Національної поліції України, з метою збереження особові справи працівників Головного управління Національної поліції в Харківській області та їх трудові книжки евакуйовано (вивезено) з території області на період дії воєнного стану, у зв`язку з чим видати позивачу наказ про звільнення та трудову книжку після звільнення було неможливо.

Проте, суд також зауважує, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ним вчинялися дії спрямовані на повідомлення позивача про можливість отримання наказу про звільнення, в тому числі засобами телефонного зв`язку, тоді як доведення наказу до відома та вручення наказу є різними по характеру діями.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для обтяження відповідача обов`язком нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за період вимушеного прогулу за період з 14.05.2022 по 29.08.2022 року

Щодо середнього заробітку та виплати у складі середнього заробітку за час вимушеного прогулу виплати, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, згідно положень 5 статті 235 Кодексу законів про працю України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в редакції, яка діяла на момент проведення позивачу відповідних доплат), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, […….] та поліцейським, [……], що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Обчислення середнього заробітку слід проводити відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 "Про затвердження порядку обчислення середнього заробітної плати" (далі - Порядок №100).

За змістом пункту 2 Порядку №100, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих/календарних днів, які мають бути оплачені за середньомісячною заробітною платою. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку №100).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, яка виплачується на підставі наказів командирів (начальників) за наявності певних умов, та яка могла бути виплачена працівнику у період вимушеного прогулу, не підлягає виплаті у складі середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчисленого в порядку, визначеному постановою № 100.

В довідці про доходи №391 від 28.10.2023 зазначено суму середнього грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці перед звільненням (березень 2022 15046,09 грн. (31 робочий день), квітень 2022 14706,61 грн. (30 робочих днів) 29782,70 грн., а також середньоденну заробітну плату 487,75 грн.

З урахуванням норм тривалості робочого часу у 2023 році кількість днів вимушеного прогулу становить 107 днів, отже середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 52189,25 грн.

Одночасно з цим, суд не вирішує питання щодо утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а).

Щодо позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн, суд зазначає таке.

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальноприйняті підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Так, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Як зазначив Верховний Суд: «Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого».

Розглядаючи справу, суд визначає, чи була завдана особі моральна шкода. Крім того, суд встановлює розмір відшкодування. Власне, завдання потерпілого або його представника полягає в переконанні суду в необхідності та доцільності відшкодування моральної шкоди.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено: в чому полягає ця шкода; якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно; якими доказами вона підтверджується.

Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення; глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Слід зауважити, що для вирішення питання щодо відшкодування шкоди обов`язково необхідно встановити наявність одночасно трьох складових: підтвердження факту заподіяної шкоди правам заявника саме внаслідок протиправного діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що його моральні страждання - емоції, безпосередньо пов`язані з протиправною поведінкою відповідача і знаходяться з нею в причинному зв`язку.

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань протиправною поведінкою відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я (медичних довідок, висновків тощо) або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Виходячи із зазначеного, суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, яку саме заподіяно шкоду та в чому вона полягає.

Саме по собі твердження позивача про заподіяння йому шкоди не є підставою для стягнення з державного бюджету на його користь моральної шкоди, оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 04.07.2019 у справі № 823/628/17, від 03.09.2020 у справі № 520/3061/19.

Відповідно до ч.1.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні вимог в частині стягнення моральної шкоди судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 52189 (п`ятдесят дві тисячі сто вісімдесят дев`ять) грн 25 коп.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя Зоркіна Ю.В.