Справа № 400/6635/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/6635/23

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,

повний текст судового рішення

складено 06.09.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , про:

визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000 гривень за період з 01.08.2022 по 06.08.2022 за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення);

зобов`язаня військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000 гривень за період з 01.08.2022 по 06.08.2022 за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення);

визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 30000 гривень за період з 07.08.2022 по 31.08.2022;

зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 30000 гривень за період з 07.08.2022 по 31.08.2022;

визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 30000 гривень за період з 01.10.2022 по 31.10.2022;

зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 30000 гривень за період з 01.10.2022 по 31.10.2022.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у військової частин НОМЕР_1 . В період з 01.08.2022 по 06.08.2022 позивач приймав участь у бойових діях. Під час виконання бойового завдання йому стало погано, та його було евакуйовано до шпиталю, де він проходив лікування до 05.09.2022. Однак, за період з 01.08.2022 по 06.08.2022 позивачу не була нарахована й виплачена додаткова грошова винагорода у розмірі 100000 гривень за участь у бойових діях, а з 07.08.2022 по 31.08.2022 не було виплачено додаткову грошову винагороду у розмірі 30000 гривень. Також, як указував у позові позивач, він не отримав виплати додаткової грошової винагороди за жовтень 2022 у розмірі 30000 гривень. Такі дії відповідача, що призвели до позбавлення ОСОБА_1 цих додаткових виплати за серпень та жовтень 2022, є на думку позивача, оскільки держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності умовам, що ставляться для їх отримання. Наголошував, що приписами постанови КМУ №168, встановлено безумовне право позивача на отримання вказаної додаткової грошової винагороди у розмірі 30000 та 100000 гривень.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи відсутністю передбачених нормами чинного законодавства підстав для його задоволення, оскільки в серпні 2022 р. ОСОБА_1 відмовився від виконання бойового наказу командира, а в жовтні 2022 р., самовільно залишив місце проходження служби, вчинив дезертирство, тому для виплати додаткової грошової винагороди за ці періоди позивачу не має підстав.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано на вказане рішення суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати ухвалене у даній справі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що відповідно до вимог п.1 Постанови КМ України №168, для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України на період дії воєнного стану у розмірі 30 000,00 грн. необхідно встановити такі обставини, як: перебування у відносинах військової служби у період дії воєнного стану; несення військової служби у статусі військовослужбовця Збройних Сил. Водночас, для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України на період дії воєнного стану у розмірі, збільшеному до 100 000,00 грн.(тобто доплати у розмірі 70 000) необхідно встановити такі обставини: перебування у відносинах військової служби у період дії воєнного стану, несення військової служби у статусі військовослужбовця Збройних Сил України,безпосередня участь в бойових діях/забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо у районах у період здійснення зазначених заходів. Посилається на протиправність застосування Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29. Також апелянт вказує, що вчинення позивачем дисциплінарного проступку не може бути підставою для позбавлення позивача права на виплату йому додаткової винагороди, передбаченої саме Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022. Зазначає, що перелік видів дисциплінарних та адміністративних стягнень є вичерпним і додатковому розширенню не підлягає, а тому застосування такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення не передбачена нормами Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, отже знаходиться поза межами правового поля.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому вказуючи про хибність та необґрунтованість доводів апелянта, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін зокрема мотивуючи тим, що на його думку судове рішення є законним , ухвалено з дотриманням законодавчих вимог та у відповідності до них, враховуючи також фактичні обставини справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Відповідач наголошує на відсутності передбачених чинним законодавством підстав та документального підтвердження для нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою КМ України №168.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено наступні обставини справи з якими погоджується апеляційний суд проаналізувавши матеріали справи.

З 01.06.2022 ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією на посаді стрільця-санітара 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

21.08.2022 командуванням військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування стосовно ОСОБА_1 за фактом відмови від виконання бойового завдання.

17.10.2022 ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину та був відсутній за місцем проходження служби до 31.10.2022.

За серпень та жовтень 2022, під час виплати грошового забезпечення, ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалась додаткова винагорода, передбачена п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Не погодившись і такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що документи передбачені п.3 Окремого доручення про безпосередню участь позивача у бойових діях за спірний період, військовою частиною не складалися, наказ командира військової частини про виплату додаткової грошової винагороду в розмірі 100000 гривень, стосовно позивача не виносився. За таких обставин, немає жодних підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди у такому розмірі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Згідно частин першої та другої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Окремими приписами ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В подальшому, затвердженими відповідними законами України дія воєнного стану продовжувалася та діє й на теперішній час.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова № 168 (далі - Постанова № 168, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 Постанови № 168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022 р.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1, відповідно до якого встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктами 1, 3 Розділу XVI Порядку №260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Також, наказом МОУ від 01.04.2022 № 98 внесено зміни до наказу МОУ від 07.06.2018 №260, зокрема доповнено пунктом такого змісту:

« 17. На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України».

23.06.2022 Міністром оборони України прийнято окреме доручення №912/з/29 про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, зокрема, в підпунктах 9.4, 9.7 п.9 якої було вказано, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 гри. або 30 000,00 грн. не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника); відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошено наказом командира (начальника).

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язано кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, натомість статтею 16 Статуту внутрішньої служби визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.10.2022 №603 з 17 жовтня 2022 старшого сержанта ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення та припинено виплати у зв`язку з дезертирством.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.11.2022 №615 старший сержант ОСОБА_1 повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 після самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , зарахований на всі види забезпечення з 31.10.2022.

Крім того, за інформацією відповідача, позивач у серпні місяці 2022 року відмовився від виконання бойового завдання.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.08.2022 №1677 призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли відмові від виконання бойового завдання військовослужбовцями 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , серед яких й позивач ОСОБА_1 .

Вказані обставини позивачем не заперечуються, при цьому він вказує на те, що ані Дисциплінарним Статутом ЗС України, ані КУпАП, які в безпосередньо містять перелік дисциплінарних та адміністративних стягнень, що є вичерпним і додатковому розширеному тлумаченню не підлягає, не передбачено такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення. Водночас, за доводами скаржника, Постанова №168 також не містить будь-яких виключень щодо можливості позбавлення додаткової винагороди, яка має виплачуватись військовослужбовцю за перебування на військовій службі у період дії воєнного стану.

Однак, такі доводи та заперечення позивача у справі колегія суддів вважає хибними та такими, що повністю спростовуються, оскільки в серпні 2022 р. ОСОБА_1 за інформацією відповідача, відмовився від виконання бойового завдання, а в жовтні 2022 р. дезертирував, що знайшло своє відображення у відповідних наказах відповідача.

Відтак, позбавлення ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за ці періоди у відповідних розмірах згідно ПКМУ від 28.02.2022 №168 з урахуванням окремого рішенням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, як вірно виснував суд першої інстанції, є цілком обґрунтованим.

Окрім того, суд першої інстанції доцільно врахував, що відповідно до п.3 Окремого доручення, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, визначається на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій, рапорту командиру підрозділу.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 та Окремого доручення Міністра оборони України, питання виплати додаткової грошової винагороди залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Зазначене визначення повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням).

Ніким іншим, окрім командування відповідної військової частини, питання безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, підтверджено бути не може.

У спірному ж випадку, як вірно зауважив суд першої інстанції, документи передбачені п.3 Окремого доручення про безпосередню участь позивача у бойових діях, за спірний період, військовою частиною не складалися, наказ командира військової частини про виплату додаткової грошової винагороду в розмірі 100000 гривень, стосовно позивача не виносився.

Позивачем у межах цієї справи не оскаржуються дії відповідача щодо не оформлення відповідних документів, на підставі яких здійснюється нарахування та виплата додаткової грошової винагороди за Постановою №168.

До того ж, суд першої інстанції ґрунтовно звернув увагу, що згідно виписки з медичної картки амбулаторного хворого, на яку посилається позивач як на доказ участі у бойових діях, 06.08.2022 ОСОБА_1 було госпіталізовано близько с.Преображенського Дніпропетровської області, що в свою чергу спростовує факт безпосередньої участі в бойових діях та взагалі фактичне перебування на військовій службі в указаний період - серпень 2022р.

З даного приводу, апеляційний суд приймає до уваги доводи відповідача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу з посиланням на ст.14 розділу XXXIV Порядку №260, згідно з якою до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які : відмовились виконувати бойові накази (розпорядження), - за місяць у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Колегія суддів також зауважує, що сам факт виконання позивачем у спірному періоді обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов (бойові дії та інш.), визначених Постановою № 168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн. та виплачувати таку додаткову винагороду.

З 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Судова колегія зазначає, що право на отримання збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди позивач, як військовослужбовець Збройних Сил, набуває у разі безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби позивач отримує додаткову винагороду в розмірі 30000 грн.

Проте, в матеріалах справ відсутні докази, які б підтвердили безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах введення воєнних (бойових) дій за спірний указаний у позові період.

Посилання скаржника на те, що Окреме доручення Міністра оборони від 23.06.2022 №912/з/29 не було зареєстровано в Міністерстві юстиції України і, на переконання апелянта, положення цього Доручення не підлягають до застосування для прийняття рішення щодо невключення позивача до наказу про виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану, регламентованої Постановою КМУ №168, судова колегія відхиляє як необґрунтовані, оскільки згідно з п. 5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого Постановою КМУ від 28.12.1992 № 731, таке Доручення не підлягає державній реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Крім того, прийняття Міністром оборони України вказаного Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішенні питання про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168.

Доводи апелянта про те, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності не може бути підставою для позбавлення його права на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, апеляційний суд також до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст.27 Дисциплінарного статуту військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно правової відповідальності за ці правопорушення.

Відтак, є вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що за встановлених обставин справи, немає жодних підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. чи 100 000,00 грн. у відповідні періоди.

Інші доводи апеляційної скарги, доводи та заперечення сторін встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Підсумовуючи викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

За вказаного, судове рішення відповідає зазначеним вимогам ст. 242 КАС України.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року у справі №400/6635/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій А.В. Крусян