Справа № 260/8068/23
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2023 рокум. Ужгород№ 260/8068/23
11:27 год

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі Шестак Н.В.,

за участю сторін:

позивач: ОСОБА_1 - не з"явився,

представник позивача: адвокат Меженна Вікторія Іванівна,

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), в особі представника Меженна Вікторії Іванівни ( АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 21 грудня 2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі складено 26 грудня 2023 року.

18 вересня 2023 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , якою просить: 1) визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2023 р № 634 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого ним рапорту від 11.08.2023 року; 2) зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , солдата, ВОС водій - механік Військової частини НОМЕР_1 на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

25 вересня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

24 жовтня 2023 року ухвалою суду призначено судове засідання у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

1. Позиції сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент призову не підлягав мобілізації, так як раніше не проходив військову службу в Збройних Силах України та тривалий час здійснює догляд за батьками, де його батько ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом і за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, його мати - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 перенесла оперативне лікування ока і також за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Надані документи у підтвердження необхідності здійснення стороннього догляду за батьками, ІНФОРМАЦІЯ_3 проігноровано та до уваги не взято. Звернувшись до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" протиправно отримував відмови у їх задоволенні. Просить визнати протиправним дії щодо не звільнення з військової служби за сімейними обставинами та зобов`язати звільнити його з військової служби.

23 жовтня 2023 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначають, що командир Військової частини НОМЕР_1 , як зазначається у відзиві на позовну заяву, не має повноважень для прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби, такий не вправі був приймати рішення про залишення рапорту позивача про звільнення з військової служби без реалізації, а повинен був скерувати такий разом з додатками до посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Зазначає, що підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, є зокрема необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка). При цьому, необхідність постійного догляду повинна підтверджуватися відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. У підтвердження зазначеної обставини, позивачем до рапорту про звільнення, окрім інших документів, долучено довідки ЛКК № 244/4/7 від 01.08.2023 р. та 245/1/7 від 03.08.2023 p., довідки до акта огляду медико- соціальною експертною комісією № 381085 Серія 12 ААВ, які підтверджують необхідність стороннього догляду за батьками, довідку про отримання (неотримання) допомоги від 30.08.2023 p.; рішення про призначення /перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 29.08.2023 p.; акт проведення обстеження сім`ї від 17.08.2023 p., (які взагалі командуванням при прийнятті рішення не взято до уваги) та документи, що підтверджують відсутність інших осіб, які б могли здійснювати такий догляд.

24 жовтня 2023 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що Військова частина НОМЕР_1 перебуває у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_3 . Через те, що штатна посада командира військової частини НОМЕР_1 не передбачає військового звання полковника, командир військової частини НОМЕР_1 не вправі звільняти військовослужбовців з військової служби. За результатами розгляду рапорту, командиром військової частини НОМЕР_1 було відмовлено Відповідачу у клопотанні перед вищим командуванням, а саме перед командиром військової частини НОМЕР_3 про звільнення з військової служби, оскільки був відсутній документ, який підтверджує необхідність здійснення постійного стороннього догляду для осіб віком понад 18 років, а також по причині того, що рапорт було подано без врахування вимог пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Твердження, що прийняття рішення за наслідками розгляду рапорту Позивача належить до виключної компетенції Відповідача є хибним, адже Відповідач не має дискреційних повноважень для прийняття рішення про звільнення Позивача з військової служби за підпунктом «г» статті 26 (через сімейні обставини) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і прийняття такого рішення не належить до компетенції командира військової частини НОМЕР_1 . Тому, вимога позивача зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення відповідача не може бути задоволена судом.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак про час і дату судового засідання повідомлені належним чином.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

2. Обставини справи.

Спірні правовідносини виникли з приводу звільнення з військової служби військовослужбовця призваного під час мобілізації у період дії воєнного стану.

31 липня 2023 року наказом начальника Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 230 солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, у воєнний стан Ужгородським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», призначено на посаду водія - механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 Військової частини НОМЕР_3 , ВОС-790037А.

11 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав рапорт (вх. № 109) командиру Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого просить звільнити його, солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , (а.с. 26-27).

06 вересня 2023 року Військова частини НОМЕР_1 листом № 634 ( а.с. 24-25) повідомила ОСОБА_1 про залишення рапорту про звільнення з військової служби без реалізації з наступних причин:

1) додані до рапорту довідки ЛKK № 244/4/7 від 01.08.2023 року та 245/1/7 від 03.08.2023 року, не є належними документами, що підтверджують необхідність постійного догляду за повнолітньою особою;

2) всупереч вимогам пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, рапорт подано не по команді. Також, у рапорті відсутня думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю.

18 вересня 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом вважаючи протиправними дії відповідача щодо неналежного розгляду поданого ним рапорту про звільнення з військової служби.

3. Мотиви суду та норми права застосовані судом.

В силу дії частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та триває і на час розгляду цієї справи у суді.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII.

Відповідно до статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-друга статті 1 Закону).

Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з пунктом 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення. Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Стосовно порядку звільнення, пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

На підставі пункту 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

У цій справі суд встановив, що 31 липня 2023 року наказом начальника Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 230 солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, у воєнний стан Ужгородським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», призначено на посаду водія - механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 Військової частини НОМЕР_3 , ВОС-790037А.

11 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав рапорт (вх. № 109) командиру Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого просить звільнити його, солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , (а.с. 26-27).

06 вересня 2023 року Військова частини НОМЕР_1 листом № 634 ( а.с. 24-25) повідомила ОСОБА_1 про залишення рапорту про звільнення з військової служби без реалізації з наступних причин:

1) додані до рапорту довідки ЛKK № 244/4/7 від 01.08.2023 року та 245/1/7 від 03.08.2023 року, не є належними документами, що підтверджують необхідність постійного догляду за повнолітньою особою;

2) всупереч вимогам пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, рапорт подано не по команді. Також, у рапорті відсутня думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю.

Військова частина НОМЕР_3 листом № 2/441 від 30 листопада 2023 року підтвердила, що Військова частина НОМЕР_1 перебуває у підпорядкуванні Військової частини НОМЕР_3 із 31 серпня 2023 року.

Таким чином, питання звільнення позивача з військової служби повинно було вирішуватися шляхом розгляду рапорту кожним безпосереднім (прямим) командиром по підпорядкованості аж до командира Військової частини НОМЕР_3 .

У свою чергу для вирішення питання звільнення позивача його рапорт з доданими документами не був переданий командиром Військової частини НОМЕР_1 командуванню Військової частини НОМЕР_3 , до повноважень командира якої віднесено вирішення питання звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Враховуючи вищенаведене, відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 листом від 06.09.2023 року № 634 щодо звільнення з військової служби на підставі поданого ним рапорту від 11.08.2023 року.

Системний аналіз положень статті 2 КАС України в кореспонденції з приписами статті 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, дає можливість дійти висновку, що суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до компетенції такого суб`єкта.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , солдата, ВОС водій - механік Військової частини НОМЕР_1 на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , виходить за межі повноважень відповідача, а тому не підлягає задоволенню.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, враховуючи положення статей 9, 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 вчинити передбачені діючим законодавством України дії щодо направлення рапорту ОСОБА_5 від 11.08.2023 року для прийняття рішення по суті поданого рапорту безпосередньо до посадових осіб, які мають право звільнення з військової служби.

Згідно з частинами 1-3 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами частини другоїстатті 77 КАС Українипередбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги адміністративного позову є частково обґрунтованими, а відтак позов підлягає до часткового задоволення.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 255, 262 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - задоволити частково.

2. Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2023 року № 634 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого ним рапорту від 11.08.2023 року.

3. Зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 вчинити передбачені діючим законодавством України дії щодо направлення рапорту ОСОБА_5 від 11.08.2023 року для прийняття рішення по суті поданого рапорту безпосередньо до посадових осіб, які мають право звільнення з військової служби.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяТ.В.Скраль