Справа № 400/448/23
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/448/23

Перша інстанція: суддя Величко А.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

23 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Центрального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва, яка полягає у безпідставному не проведені нарахування та не виплаті ОСОБА_1 за період з 08 квітня 2022 року по 15 грудня 2022 року грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 555 053,68 гривень (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч п`ятдесят три гривні шістдесят вісім копійок);

- стягнути з Центрального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва на користь ОСОБА_1 не нараховане та не виплачене за період з 08 квітня 2022 року по 15 грудня 2022 року грошове забезпечення у вигляді додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 555 053,68 гривень (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч п`ятдесят три гривні шістдесят вісім копійок).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що військову службу він проходив у Центральному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва, який розташовано в м. Миколаєві Миколаївського району Миколаївської області. Позивач наголосив, що Миколаївська міська територіальна громада входила до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій. З урахуванням зазначеного, позивач вказав, що в період з 08 квітня 2022 року по 15 грудня 2022 року він брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, перебуваючи на території Миколаївської міської територіальної громади та виконуючи обов`язки військової служби. Однак, у межах вказаного періоду ОСОБА_1 не було нараховано та виплачено додаткову винагороду, яку передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, що і стало підставою для звернення позивача до суду.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що позивач не приймав участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення). Як стверджував відповідач, Центральний районний територіальний центру комплектування та соціальної підтримки міста Миколаїв, у якому службу проходив ОСОБА_1 , не є бойовим підрозділом та не приймав участі в бойових діях. Жодних наказів на ведення бойових дій позивачу з 08.04.2022 року не видавалось.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що Миколаївська міська територіальна громада в період починаючи з 26 лютого 2022 року по 11 листопада 2022 року була включена в перелік територій активних бойових дій. Миколаївська міська територіальна громада створена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2022 №719-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Миколаївської області» до складу якої увійшло місто Миколаїв. Починаючи з перших днів повномасштабної війни і до листопада місяця 2022 року фактично, військовослужбовці всіх військових (воєнізованих) формувань, які були дислоковані в місті Миколаєві, в тому числі і військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_1 , були залученні до оборони міста Миколаєва від наступу російських військ. Оборона міста Миколаєва тривала починаючи з 24 лютого 2022 року по 10 листопада 2022 року. Тому, на переконання апелянта, слід вважати, що ОСОБА_1 , як такий, що проходив військову службу в Центральному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва, дислокованому в місті Миколаєві, приймав безпосередню участь у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районі проведення бойових дій, що дає йому право на отримання додаткової щомісячної винагороди у розмірі 100 000 грн.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку і необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

З 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан.

Наказом начальника Центрального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва від 08.04.2022 року №58 «По стройовій частині» сержанта запасу ОСОБА_1 призначено на посаду старшого стрільця 3 відділення 2 взводу роти охорони та зараховано до списків особового складу Центрального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва та на всі види забезпечення.

08 травня 2022 року наказом начальника Центрального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва від 08.04.2022 року №73 «По стройовій частині» на підставі наказу начальника Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва від 08 травня 2022 року №29-РС, позивача призначено на посаду сержанта з матеріального забезпечення роти охорони Центрального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва.

Відповідно до наказу начальника Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва від 14 грудня 2022 року №75-РС «По особовому складу» позивача відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я.

На підставі вищевказаного наказу начальником Центрального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва видано наказ від 14 грудня 2022 року №214 «По стройовій частині», відповідно до якого позивача з 15 грудня 2022 року виключено зі списків особового складу Центрального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва та знято з усіх видів забезпечення.

За час проходження військової служби, у межах спірного періоду з 08 квітня 2022 року по 15 грудня 2022 року, ОСОБА_1 щомісяця виплачувалась передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 додаткова грошова винагорода в розмірі 30 000 грн.

Вказане позивачем не заперечується.

Однак, на думку позивача, у період з 08 квітня 2022 року по 15 грудня 2022 року Центральний районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва повинен був нараховувати та виплачувати позивачу передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 додаткову винагороду в сумі 100 000 грн.

Не погодившись з такою бездіяльністю Центрального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Миколаєва при проведенні нарахування додаткової винагороди, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не набув права на отримання, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн, адже жодних доказів, які б свідчили про безпосередню участь позивача у бойових діях або залучення його до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, матеріали справи не містять. При цьому, суд наголосив, що сам факт перебування військовослужбовця на території, де велися бойові дії, не є підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн, яка установлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168. Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За приписами ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Указами Президента України від 24.03.2022 № 64/2022 та № 69/2022 на території України введено воєнний стан та оголошена загальна мобілізація.

У зв`язку з повномаштабною військовою агресією Російської Федерації проти України 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

28 лютого 2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Відповідно до п.1, п.2 постанови № 168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Міністром оборони України прийнято рішення від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298.

За приписами п.1 рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 №248/1217 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;

- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

- виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;

- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Відповідно до пункту 2 рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 №248/1217 на період дії воєнного стану військовослужбовцям встановлена виплата щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

- 100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

- 30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів врегульовано ч.3 п.3 рішення №248/1217, яким визначений наступний перелік документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, поза термінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Пунктом 5 рішення №248/1217 визначено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснюється на підставі наказів:

- командирів (начальників) військових частини (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини;

- керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди, виходячи з розміру 100000 гривень за місяць, обов`язково слід зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.

Аналогічні за змістом положення містить рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції вірно зазначено, що підставою для виплати передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткової винагороди у розмірі 100 000грн є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Крім того, протягом 2022 року, питання виплати додаткової винагороди було врегульоване телеграмою від 25.03.2022 №243/1298, а також окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/в/29.

Зазначені документи додатково роз`яснюють, що під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженням; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей, здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою, здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).

Відповідно до п.3 окремого доручення, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, визначається на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій, рапорту командиру підрозділу.

Таким чином, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 та окремого доручення Міністра оборони України №912/в/29, питання виплати додаткової грошової винагороди залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Зазначене визначення повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням).

Ніким іншим, окрім командування відповідної військової частини, питання безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях підтверджено бути не може.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що документи, передбачені п.3 окремого доручення, про безпосередню участь позивача у бойових діях за спірний період Баштанським РТЦК та СП не складалися, наказ командира військової частини про виплату додаткової грошової винагороду в розмірі 100000 гривень стосовно позивача не виносився. Більш того, командування Центрального районного територіального центру комплектування та соціального підтримки міста Миколаєва заперечує, що вони в цей період взагалі приймали участь у бойових діях, оскільки не є бойовим підрозділом ЗСУ.

Сам факт проходження військової служби у населеному пункті, якій включений до Переліку територіальних громад, що розташований в районі проведення воєнних (бойових) дій, без безпосередньої участі його у бойових діях, не надає військовослужбовцю право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

Враховуючи викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що в досліджуваних правовідносинах ОСОБА_1 не набув права на отримання передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн, адже жодних доказів, які б свідчили про безпосередню участь позивача у бойових діях або залучення його до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, матеріали справи не містять.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін, судова колегія зазначає наступне.

Так, позивач посилається на те, що ухвалою від 25.01.2023 року йому було надано право подати відповідь на відзив у термін 10 днів з дня отримання відзиву на позовну заяву. В свою чергу відзив на позовну заяву отримано позивачем і судом першої інстанції 11 вересня 2023 року та в той же день Миколаївським окружним адміністративним судом ухвалено рішення по цій справі. На переконання представника позивача, обмеження судом першої інстанції позивача у реалізації права подати відповідь на відзив є неприпустимим порушенням процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія наголошує, що абз.2 ч. ст.317 КАС України встановлено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В даному випадку колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу по суті, а тому зазначене процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи, отже відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку із порушенням норм процесуального права.

Більш того, колегія суддів враховує, що 08 вересня 2023 року саме представник позивача звернувся до Голови Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою, в якій зазначав, що ця справа повинна бути розглянута не пізніше 13 червня 2023 року, і просив забезпечити розгляд адміністративної справи у розумні строки, тобто фактично прискорити розгляд справи, а тому посилання представника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не затримав розгляд справи ще на 10 днів є нелогічним.

Всі аргументи та доводи представником позивача викладені в апеляційній скарзі та вони не спростовують висновків суду першої інстанції.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 25 січня 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко