Справа № 140/12251/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/12251/23 пров. № А/857/17218/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року у справі №140/12251/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції Ковальчук В.Д., місце ухвалення м. Луцьк, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, дата складання повного тексту 23.08.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 07 травня 2020 року проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді сапера 2 механізованого батальйону.

З 25 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року брала безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у населених пунктах Житомирської, Запорізької, Київської, Миколаївської, Харківської та Донецької області.

В квітні 2022 року брала безпосередню участь у бойових діях, а саме у населеному пункті Темирівка Запорізької області на першій лінії зіткнення.

Однак, отримавши грошове забезпечення у травні 2022 року за квітень 2022 року, ОСОБА_1 стало відомо, що воно відбулось не в повному обсязі, а саме нараховано: 12243 грн. 72 коп. основного грошового забезпечення та додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30000 тисяч гривень.

02 серпня 2022 року звернулась з рапортом до Луцького зонального відділу Військової служби правопорядку Міністерства оборони України з проханням з`ясувати причину невиплати командуванням військової частини НОМЕР_1 додаткової винагороди за час перебування в регіоні ведення бойових дій на першій лінії зіткнення в період з 01.04.2022 по 30.04.2022 року.

Однак, листом Луцького зонального відділу Військової служби правопорядку Міністерства оборони України від 18.08.2022 року № 1529/1/1821 позивачу було повідомлено, про відсутність правових підстав нарахування додаткової винагороди, у зв`язку з тим, що в рапорті командира 2 механізованого батальйону не було зазначено, що позивач брав безпосередню участі у заходах з національної оборони та безпеки в квітні 2022 року.

З вищезазначеного листа зазначалось, що виплата грошової допомоги за квітень 2022 року відбулась на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2022 року № 409 «Про виплату додаткової винагороди за квітень місяць 2022 року».

З даним наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2022 року №409, не погоджується вважає його протиправним, просить скасувати та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 в розмірі 100 000 грн. за квітень 2022 року (з урахуванням раніше виплачених сум).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити дій відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що в п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що військовослужбовці які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби) розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних забезпечення оборони України від 16.02.2023 року №1750 позивач перебувала у бойових діях та забезпечувала здійснення заходів з національної безпеки і оборони.

Отже, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2022 року №409 «Про виплату додаткової винагороди за квітень місяць 2022 року», в частині не нарахування мені, ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, прийнятий з порушенням до наданих повноважень та у спосіб, що не передбачений законодавством, а отже підлягає скасуванню. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному розмірі.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з 07 травня 2020 року проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді сапера 2 механізованого батальйону.

З 25 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року брала безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у населених пунктах Житомирської, Запорізької, Київської, Миколаївської, Харківської та Донецької області.

Однак, отримавши грошове забезпечення у травні 2022 року за квітень 2022 року, ОСОБА_1 стало відомо, що воно відбулось не в повному обсязі, а саме нараховано: 12243 грн. 72 коп. основного грошового забезпечення та додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30000 тисяч гривень.

02 серпня 2022 року звернулась з рапортом до Луцького зонального відділу Військової служби правопорядку Міністерства оборони України з проханням з`ясувати причину невиплати командуванням військової частини НОМЕР_1 додаткової винагороди за час перебування в регіоні ведення бойових дій на першій лінії зіткнення в період з 01.04.2022 по 30.04.2022 року.

Однак, листом Луцького зонального відділу Військової служби правопорядку Міністерства оборони України від 18.08.2022 року № 1529/1/1821 позивачу було повідомлено, про відсутність правових підстав нарахування додаткової у зв`язку з тим, що в рапорті командира 2 механізованого батальйону не було зазначено, що позивач брала безпосередню участі у заходах з національної оборони та безпеки в квітні 2022 року.

З вищезазначеного листа зазначалось, що виплата грошової допомоги за квітень 2022 року відбулась на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2022 року № 409 «Про виплату додаткової винагороди за квітень місяць 2022 року».

З даним наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2022 року №409, не погоджується, а тому звернулася з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції в позові відмовив з тих підстав, що відповідно до Постанови №168 відповідач у повному розмірі протягом спірного періоду квітень 2022 року здійснив нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на від повід ні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абзацу 1 статті 1-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XІІ) законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, 01.05.2023 №254/2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвід ки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, від січі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Вказана Постанова №168 у спірному періоді мала декілька редакцій, щодо предмету спору, зокрема, Постановою КМУ від 20 січня 2023р. №43, у пункті 1, у першому реченні абзацу першого: після слів перебуваючи безпосередньо в районах доповнити словами їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.

Зі змісту Постанови №168 (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) суд вбачає, що у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави - агресора, вони набувають права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн. додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил отримують додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.

Отже сам факт виконання позивачем у спірному періоді обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн.

Згідно витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2022 №409 про виплату додаткової винагороди за квітень 2022 року, солдату ОСОБА_1 було нарахована та виплачена сума винагороди у 30 000 грн.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що матеріали справи не містять будь яких доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах введення воєнних (бойових) дії в квітні 2022 року.

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України виданої відповідачем №10 від 10.11.2022 ОСОБА_1 дійсно в період з 25.02.2022 по 01.06.2022 брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

При цьому, матеріали справи не містять будь яких доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у інших періодах, окрім вищезазначених.

Крім того, у рапорті командира 2 механізованого загону, поданому на підставі бойових розпоряджень командира 140 МРБ від 01.04.2022, 07.04.2022, 20.04.2022, журналу бойових дій ОСОБА_1 в квітні 2022 року брала безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і охорони - 2 лінія.

Враховуючи зазначені положення законодавства та фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що відповідач протягом спірного періоду квітень 2022 року здійснив нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 у повному розмірі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року у справі №140/12251/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький