Справа № 280/8740/23
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 грудня 2023 року Справа № 280/8740/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення №67 від 26.07.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком з 06.05.2023;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію за віком позивачу згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, з дня настання пенійного віку, а саме з 06.05.2023, зарахувавши до загального стажу період його роботи: з 18.03.1986 по 28.04.1989 в Веселівському районному виробничому об`єднанні «Сільгоспхімія», з 09.02.1979 по 04.02.1994 в КСП ім.Чкалова Веселівського району Запорізької області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком. Проте, відповідачем 2 прийнято рішення №67 від 26.07.2023 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу необхідної тривалості. З рішенням відповідача 2 щодо відмови в призначенні пенсії за віком позивач не згоден, вважає відмову протиправною та такою, що порушує його гарантоване Конституцією та Законами України право на отримання пенсії. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику сторін.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що ГУ ПФУ у Львівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону №1058. Необхідний страховий стаж згідно ст.26 Закону №1058 становить не менше 30 років. Страховий стаж позивача 29 років 00 місяців 03 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 18.03.1986 по 28.04.1989 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в трудовій книжці виправлено дату народження та не засвідчено в установленому порядку. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку про роботу видану на підставі первинних документів або привести у відповість трудову книжку. Не зараховано період робот в колгоспі з 09.02.1979 по 04.02.1994 відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 та архівної довідки №05-07/2с-1117 від 06.07.2023, оскільки у довідці прізвище, ім`я, по батькові зазначено не повністю, що не відповідає даним відповідно паспорту позивача та відсутні дані про фактично відпрацьовані вихододні, а записи про фактично відпрацьовані вихододні у трудовій книжці колгоспника зроблено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (не всі записи засвідчено печатками та підписом відповідальної особи). Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивач додав до заяви про призначення пенсії за віком копію трудової книжки № НОМЕР_1 від 18.03.1986 та копію трудової книжки колгоспника укроку№ НОМЕР_3 від 06.04.1981, не додав довідки про відпрацьовані вихододні в колгоспі. До страхового стажу не зараховано: період роботи з 18.03.1986 по 28.04.1989 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в трудовій книжці виправлено дату народження та не засвідчено в установленому порядку. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку про роботу видану на підставі первинних документів або привести у відповість трудову книжку; період робот в колгоспі з 09.02.1979 по 04.02.1994 відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_4 та архівної довідки №05-07/2с-1117 від 06.07.2023, оскільки у довідці ПІБ зазначено не повністю, що не відповідає даним відповідно паспорту позивача та відсутні дані про фактично відпрацьовані вихододні, а записи про фактично відпрацьовані вихододні у трудовій книжці колгоспника зроблено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (не всі записи засвідчено печатками та підписом відповідальної особи). Для зарахування даного періоду необхідно долучити уточнюючу довідку про фактично відпрацьовані вихододні, де дані ПІБ відповідають даним відповідно до паспорта заявника. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, якім мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд установив такі обставини.

Позивач 19.07.2023 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповіднодо Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованого в Мін`юсті 16.03.2021 за № 359/35961, з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій, що передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Заяву від 19.07.2023, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію ГУ ПФУ у Львівській області.

За результатами розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №67 від 26.07.2023.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №67 від 26.07.2023, вік заявника 60 років 02 місяці 14 днів, необхідний страховий стаж становить не менше 30 років, страховий стаж заявника становить 29 років 00 місяців 03 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період роботи з 18.03.1986 по 28.04.1989 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в трудовій книжці виправлено дату народження та не засвідчено в установленому порядку. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку про роботу видану на підставі первинних документів або привести у відповість трудову книжку;

період робот в колгоспі з 09.02.1979 по 04.02.1994 відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_4 та архівної довідки №05-07/2с-1117 від 06.07.2023, оскільки у довідці ПІБ зазначено не повністю, що не відповідає даним відповідно паспорту позивача та відсутні дані про фактично відпрацьовані вихододні, а записи про фактично відпрацьовані вихододні у трудовій книжці колгоспника зроблено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (не всі записи засвідчено печатками та підписом відповідальної особи). Для зарахування даного періоду необхідно долучити уточнюючу довідку про фактично відпрацьовані вихододні, де дані ПІБ відповідають даним відповідно до паспорта заявника.

На підставі вищенаведеного, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись із рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першою статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Стаття 1 Закону №1058-IV передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058- IV).

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон 1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з ст. 62 Закону України № 1788-ХІІ від 05.11.1991, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У частині першій статті 48 Кодексу законів про працю України зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників», трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Згідно з ст.ст. 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого III Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час внесення записів до трудової книжки (надалі по тексту також - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім 'я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з п. 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до встановленого взірця трудової книжки колгоспника, трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: III «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; IV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Згідно з п. 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Виходячи з наведеного слідує, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

За правилами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики № 259/34/5 від 08.06.2001, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з пунктами 1, 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов 'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв 'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов 'язаних з заявником спільною роботою.

Із цього слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність надання будь-яких додаткових уточнюючих довідок виникає лише у випадку коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

З копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 18.03.1986 вбачається, що позивач 18.03.1986 прийнят на роботу водієм автопарку 3-го класу (наказ №17-к від 18.03.1986); 28.04.1989 звільнений за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) (наказ №37-к від 28.04.1989).

Судом не приймаються зауваження Пенсійного фонду щодо заповнення трудової книжки виходячи з наступного.

Вказані записи щодо прийняття та звільнення на роботу виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, із зазначенням підстав їх внесення, засвідчено печаткою.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постановах від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а викладено правову позицію, за якою працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, недоліки трудової книжки, відповідальність за заповнення якої покладено на керівника підприємства, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З копії трудової книжки колгоспника НОМЕР_4 (дата заповнення трудової книжки 06.04.1981) вбачається, що позивач 09.02.1979 прийнят членом колгоспу ім.Чкалова Веселівського району Запорізької області; 03.05.1989 прийнят членом колгоспу ім.Чкалова Веселівського району Запорізької області (протокол №4 від 06.05.1989); 03.05.1999 дозволено вихід з членів КСП ім.Чкалова Веселівського району Запорізької області за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) (наказ №4 від 28.04.1999).

Відповідно до архівної довідки від 06.04.2023 №05-07/2с-1117, виданої Державним архівом Запорізької області, у протоколах засідань правління та зборів уповноважених членів колгоспу (з 1994 року КСП) ім. Чкалова Веселівського району Запорізької області за 1979 - 2000 року значиться ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 (так у документах російською мовою):

прийнятий у члени колгоспу, посада не вказана (протокол засідання правління від 13 лютого 1979 року №2, протокол зборів уповноважених від 15 лютого 1979 року № 1);

чабан (протокол засідання правління від 15 лютого 1980 року №2);

надана відпустка з 21 жовтня 1985 року на 18 днів (протокол засідання правління від 23 листопада 1985 року №12);

прийнятий у члени колгоспу на посаду водія (протокол засідання правління від 16 травня 1989 року №5, протокол зборів уповноважених від 10 вересня 1989 року №2);

схвалена заява «с просьбой купить дом у ОСОБА_3 за пять тысяч рублей с условием погашения стоимости дома с зарплаты ОСОБА_2 в течении 10 лет» (так у документі російською мовою), (протокол засідання правління від 26 квітня 1990 року №4);

переведений з автогаражу в тракторну бригаду №1 трактористом з 14 травня 1997 року(протокол засідання правління від 22 квітня 1998 року №3);

виключений з членів колгоспу (протокол засідання правління від 28 квітня 1999 року №4, протокол зборів уповноважених від 28 січня 2000 pоку №3).

У колективній угоді КСП ім. Чкалова Веселівського району Запорізької області на 1994 року значиться, що мінімум вихододнів складав: для чоловіків - 280, для жінок - 250, для пенсіонерів - 200.

У колективних угодах КСП ім. Чкалова Веселівського району Запорізької області на 1996 - 1997 року значиться, що мінімум вихододнів складав: для чоловіків до 60 років - 270, для жінок до 55 років - 240, для пенсіонерів та членів КСП до 18 років - 190.

У колективній угоді КСП ім. Чкалова Веселівського району Запорізької області на 1998 року значиться, що мінімум вихододнів складав: для чоловіків до 60 років - 270, для жінок до 55 років - 240, для членів КСП до 18 років - 190.

У колективній угоді КСП ім. Чкалова Веселівського району Запорізької області на 1999 року значиться, що мінімум вихододнів складав: для чоловіків до 60 років - 250, для жінок до 55 років - 230, для членів КСП до 18 років - 190.

Згідно з доповненням до історичної довідки КСП ім. Чкалова с. Чкалове Веселівського району Запорізької області від 31 жовтня 1995 року №39, затвердженою головою КСП ОСОБА_4 , на підставі рішення загальних зборів від 5 лютого 1994 року(протокол №1) колгосп ім. Чкалова реорганізований у колективне сільськогосподарське підприємство ім. Чкалова.

Підстава: Р-6183, оп. 1, спр.56, арк. 7 зв., 48, спр.57, арк. 6 зв., спр. 66, арк. 41 зв., спр.79, арк. 10, 44 зв., спр.81, арк. арк. 12 зв., спр.104, арк. 5, спр.107, арк. 2,3, спр.108, арк. 6, спр.109, арк. 2, спр.110, арк. 7, 60 зв., спр.112, арк. 7, Справа фонду Р-6183, арк. 14, 19.

Повідомлено, що у протоколах засідань правління та зборів уповноважених членів колгоспу (КСП) ім. Чкалова Веселівського району Запорізької області за 1979 - 1993 рр., 1995 р., 2000 р. рішення про затвердження мінімуму трудової участі відсутні.

Одночасно повідомлено, що у протоколах засідань правління та зборів уповноважених членів колгоспу (КСП) ім. Чкалова Веселівського району Запорізької області за 1985-1989 року рішення про виключення з членів колгоспу ОСОБА_1 відсутнє.

Повідомлено, що документи з особового складу колгоспу (з 1994 року КСП) ім. Чкалова Веселівського району Запорізької області за 1979 - 2000 рр. на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили, у зв`язку з чим надати відомості про фактично відпрацьовані дні ОСОБА_1 немає можливості.

Відповідно до архівної довідки від 31.07.2023 №05-07/Ж-1493, виданої Державним архівом Запорізької області, повідомлено, що документи з кадрових питань (особового складу) Веселівського районного виробничого об`єднання «Сільгоспхімія» с.Веселе Веселівського раону Запорізької області за 1986-1989 роки на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили у зв`язку з чим надати довідки про стаж роботи та заробітну плату гр. ОСОБА_1 на вищевказаному підприємстві немає можливості.

Суд зазначає, що трудова книжка і архівна довідка містять інформацію про один і той же період трудової діяльності позивача, в одному і тому ж підприємстві.

Щодо даних позивача в архівних довідках, особисті дані записувалися і українською і російською мовами, іноді у скороченому виді, з помилками. Проте дані прізвища і ім`я збігаються з паспортними даними позивача.

Також, суд звертає увагу, що архівна довідка підписана начальником відділу та директором, підпис завірений гербовою печаткою Державного архіву Запорізької області.

Суд звертає увагу, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Не зазначення мінімуму трудової участі в громадському господарстві свідчить лише про неналежне заповнення трудової книжки самим роботодавцем та жодним чином не впливає на факт перебування його із вказаним колгоспом у трудових відносинах. Помилка уповноваженої особи, яка допустила таке порушення при заповненні трудової книжки колгоспника не може впливати на пенсійні права, в свою чергу, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи колгоспника, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Згідно зі статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Виходячи з викладеного вище, відповідач наділений повноваженнями щодо перевірки наданих позивачем документів. Ці повноваження можуть бути реалізовані шляхом відповідних запитів, витребування первинних документів щодо підтвердження виплаченої заробітної плати, проведення фактичних перевірок тощо.

Водночас, матеріали справи не містять доказів вчинення таких дій, чи будь-яких інших активних дій з боку відповідача 2.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення людини конституційного права на соціальний захист, що узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Таким чином, оскільки на позивача не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, тому позивач не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невідповідне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження права належного соціального захисту громадянина.

Суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд наголошує, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідач таким правом не скористався.

Верховний Суд у постанові від 06 березня 2018 року в справі №127/9055/17 не заперечуючи проти права органів, що призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформления у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, зазначив, що таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року за № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Наявність сумнівів щодо записів в трудовій книжці може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу. Відсутність документів роботодавців на зберіганні в архівних установах, не може нівелювати відомості трудової книжки, оформлені належним чином, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Відповідно до висновків Верховного Суду, висловлених у постанові від 24.05.2018 у справі №490-12392/16-а, відсутність архівних документів в розпорядженні пенсійного органу не може бути підставою для позбавлення позивача права на зарахування такого періоду у стаж роботи, та відповідно, перерахунку цього стажу для призначення пенсії.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано вказані періоди роботи позивача.

Оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Станом на дату звернення із заявою для призначення пенсії за віком позивачу виповнився 60 років 02 місяці 14 днів, у позивача наявний страховий стаж 29 років 00 місяців 03 дні.

Враховуючи наведене, суд висновує, що відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності відмови позивачеві у призначенні пенсії з урахуванням періоду роботи позивача з 18.03.1986 по 28.04.1989 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , з 09.02.1979 по 04.02.1994 відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_4 та архівної довідки №05-07/2с-1117 від 06.07.2023, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №67 від 26.07.2023 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, слід скасувати.

Таким чином, беручи до уваги правові висновки суду в даному рішенні щодо необхідності зарахування до страхового стажу позивача період його роботи з з 18.03.1986 по 28.04.1989 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , з 09.02.1979 по 04.02.1994 відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_4 та архівної довідки №05-07/2с-1117 від 06.07.2023, судом вбачається наявність у позивача необхідного страхового стажу у обсязі, що перевищує 30 років для призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 передбачено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Таким чином, наразі органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В спірному випадку заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та за результатом її розгляду прийнято рішення від №67 від 26.07.2023. Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Тобто, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ у Львівській області, проте обов`язок виплати пенсії, у випадку її призначення залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Запорізькій області.

За таких обставин, виплата пенсії повинна проводитись ГУ ПФУ в Запорізькій області після отримання від ГУ ПФУ у Львівській області рішення про призначення пенсії та матеріалів пенсійної справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини № 3477-IV від 23.02.2006 суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень вказаної Конвенції.

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та, виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 18.03.1986 по 28.04.1989 в Веселівському районному виробничому об`єднанні «Сільгоспхімія» згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 18.03.1986, з 09.02.1979 по 04.02.1994 в КСП ім.Чкалова Веселівського району Запорізької області згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_4 від 06.04.1981 та архівної довідки №05-07/2с-1117 від 06.07.2023, та призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 06.05.2023.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 143, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016,м.Львів,вул.Митрополита Андрея,буд.10, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №67 від 26.07.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 18.03.1986 по 28.04.1989 в Веселівському районному виробничому об`єднанні «Сільгоспхімія» згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 18.03.1986, з 09.02.1979 по 04.02.1994 в КСП ім.Чкалова Веселівського району Запорізької області згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_4 від 06.04.1981 та архівної довідки №05-07/2с-1117 від 06.07.2023, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 06.05.2023.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова