Справа № 953/3495/21
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

26 грудня 2023 р. № 953/3495/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до інспектора 3 батальйону 2 роти 2 взводу Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Казмерчука Миколи Сергійовича (вул. Шевченка, буд. 315-А, м. Харків, 61033), Департаменту патрульної поліції (, вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048), Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601, ) про визнання дій та бездіяльності протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною поведінку (дії та бездіяльність) ОСОБА_2 , інспектора 3 батальйону 2 роти 2 взводу Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідно до постанови серії ДП18 № 685503 від 23.02.2021 року;

- відшкодувати за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (номер платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ) суму завданої моральної шкоди 30000 (тридцять тисяч) грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.04.2021 року, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2, батальйону № 3 взводу № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі, відшкодування шкоди - передано на розгляд Харківського окружного адміністративного суду.

Справу розподілено на суддю Шляхову О.М.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 батальйону 2 роти 2 взводу Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання дій та бездіяльності протиправними.

Роз`яснено позивачу, що цей спір належить до юрисдикції місцевого загального суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2023 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 по справі № 953/3495/21 скасовано.

Справу № 953/3495/21 направлено для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №953/3495/21 розподілено судді Полях Н.А.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач отримав право на компенсацію моральної шкоди внаслідок незаконних дій посадової особи управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції інспектора батальйону № 3 роти № 2 взводу № 2 Казмерчукуа М.С., які полягали у складанні останнім постанови у справі про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 685503 від 23.02.2021. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

У відзиві на позовну заяву представник Департаменту патрульної поліції наголосив на правомірності дій суб`єкта владних повноважень. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву представник Державної казначейської служби України наголосив на правомірності дій суб`єкта владних повноважень. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 258 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 262 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 23.02.2021 року посадовими особами Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції було складено постанову в справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП серія ДП18 № 685503, відповідно до якої позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 425,00 грн.

Підставою для притягнення позивача до відповідальності стало відсутність у позивача страхового полісу.

Позивач вважає, що інспектор 3 батальйону 2 роти 2 взводу Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Казмерчук Микола Сергійович під час складання зазначеної вище постанови порушив процесуальні та матеріальні норми права.

Не погоджуючись із такими діями відповідача позивач звернувся за захистом своїх прав до Харківського окружного адміністративного суду.

Суд з приводу спірних відносин зазначає наступне.

По суті спірних відносин суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб даних органів.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Дії інспектора по складанню оскарженої постанови за порушення, передбачене частиною першою статті 126 КУпАП охоплюються вимогами про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки відносяться до процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому окремому розгляду не підлягають.

Саме стаття 286 КАС визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до частини третьої статті 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Такий наслідок, як визнання дій неправомірними вказана стаття не передбачає, тому вимога позивача про визнання дій інспектора неправомірними є необґрунтованою і безпідставною.

Загальна система поліції визначена статтею 13 Закону України "Про Національну поліцію", так, у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення.

Статтею 5 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" встановлено, що в Національної поліції таку діяльність здійснюють оперативні підрозділи у складі кримінальної та спеціальної поліції.

Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.

Департамент патрульної поліції, відповідно до свого положення, затвердженого наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73, у редакції чинній на момент виникнення публічно-правового спору, не входить до складу кримінальної та спеціальної поліції, як зазначено п. 1 п. 5 ст. 13 Закону України "Про Національну поліцію", не має оперативних підрозділів визначених ст. 5 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" від 18.02.1992, не має слідчих відділів у структурі територіальних підрозділів поліції, функціонує виключно в межах визначених Законом повноважень, якими наділені підрозділи патрульної поліції.

Крім того, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою.

У пункті 53 Рішення по справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03), Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом".

Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що незаконні дії інспектора вплинули на появу у позивача душевних страждань.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22) зроблено висновок, що "зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи".

Суд наголошує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності моральної шкоди чи причинно-наслідкового зв`язку між винесенням оскарженої постанови та душевними стражданнями, які позивач приводить як наслідок винесення постанови та моральної шкоди.

Також, беручи до уваги висновок вищевказаної колегії суддів Верховного Суду, відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд в своєму рішенні, щодо оскарженої постанови, не визнав дії інспектора протиправними або незаконними, тому дана обставина повинна мати преюдиційне значення, в частині відсутності протиправних дій з боку інспектора.

Сам факт скасування постанови не свідчить про протиправність дій з боку інспектора та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності органів державної влади не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2021 року, прийнятій у справі № 296/3139/20 (провадження № 61-1086св21) з подібними правовідносинами, зазначено, що: "у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, то можна дійти обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог. Сам по собі факт, що визнано протиправною діяльність інспектора щодо накладення на позивача адміністративного стягнення, не свідчить про наявність заподіяння шкоди позивачу.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач обмежився лише загальними посиланнями на незаконність дій інспектора та завдання йому моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні наявності його душевних страждання, наявність причинного зв`язку між протиправними, на їх думку, діями інспектора та можливим завданням такої шкоди.

Позивач послався на наслідки, що виникли у нього внаслідок реалізації свого права на оскарження рішення владних повноважень, винесення постанови щодо нього. За таких обставин відсутні факти щодо наявності шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, відсутній розрахунок розміру заподіяної йому шкоди та, посилань на те, чим він керувався при визначенні суми моральної шкоди у розмірі 30000 гривень.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеним та такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже не підлягають задоволенню.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та здатні вплинути на результат вирішення спору. Інші доводи сторін висновки суду не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі приписів Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. 8, 9, 10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257, 258, 262, 278 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до інспектора 3 батальйону 2 роти 2 взводу Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Казмерчука Миколи Сергійовича (вул. Шевченка, буд. 315-А, м. Харків, 61033), Департаменту патрульної поліції (, вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048), Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601, ) про визнання дій та бездіяльності протиправними відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 грудня 2023 року.

Суддя Н.А. Полях