Справа № 120/3223/23
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 грудня 2023 року

м. Київ

справа №120/3223/23

адміністративне провадження № К/990/43460/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Загороднюка А.Г.,

суддів: Соколова В.М., Губської О.А.,

перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року у справі №120/3223/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період служби з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року;

- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період служби з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року;

- визнати протиправними дії щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 03 березня 2023 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 -2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні за повних 25 років календарної служби, грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної відпустки за 2023 рік, без врахування прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року, Законом України "Про Державний бюджет на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року, Законом України "Про Державний бюджет на 2023 рік" станом на 01 січня 2023 року;

- зобов`язати обчислити та виплатити грошове забезпечення з 29 січня 2020 року по 03 березня 2023 року, грошову допомогу для оздоровлення за 2020 - 2023 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2023 роки, одноразову грошову допомогу при звільненні за повних 25 років календарної служби, грошову компенсацію за 45 календарних днів невикористаної відпустки за 2022 рік, грошову компенсацію за 45 календарних днів невикористаної відпустки за 2023 рік, із врахуванням прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року, Законом України "Про Державний бюджет на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року, Законом України "Про Державний бюджет на 2023 рік" станом на 01 січня 2023 року.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 03 березня 2023 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 -2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні за повних 25 років календарної служби, грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної відпустки за 2023 рік, без врахування прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року, Законом України "Про Державний бюджет на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року, Законом України "Про Державний бюджет на 2023 рік" станом на 01 січня 2023 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 обчислити та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 29 січня 2020 року по 03 березня 2023 року, грошову допомогу для оздоровлення за 2020 - 2023 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 -2023 роки, одноразову грошову допомогу при звільненні за повних 25 років календарної служби, грошову компенсацію за 45 календарних днів невикористаної відпустки за 2022 рік, грошову компенсацію за 45 календарних днів невикористаної відпустки за 2023 рік, із врахуванням прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року, Законом України "Про Державний бюджет на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року, Законом України "Про Державний бюджет на 2023 рік" станом на 01 січня 2023 року". В решті позовних вимог відмовлено.

22 грудня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Військової частини НОМЕР_1 .

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

В свою чергу, відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Положення вказаної правової норми процесуального закону узгоджуються з приписами частини четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, яка відносить справи в аналогічних спорах до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

У цій справі, суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.

Тому враховуючи вищезазначене, Верховний Суд прийшов до висновку, що цю справу суд першої інстанції не відносив до категорії малозначних справ, а урахувавши вимоги статті 257 КАС України, розглянув її за правилами спрощеного позовного провадження.

Передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України виняткові обставини, які виключають відмову у відкритті касаційного оскарження у справі розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, судом не встановлені.

У даному випадку слід зазначити, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Справа яка має виняткове значення для її учасника, може бути виокремлена із загальних правил розгляду адміністративних справ Верховним Судом, якщо особа яка подає касаційну скаргу, обґрунтовано довела, що саме цей випадок стосується його безпосередньо, порушує його права, свободи та інтереси.

Касаційна скарга не містить вагомих аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме щодо цієї конкретної справи й вказували на те, що розгляд такої справи матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення.

Решта доводів скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Отже, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України.

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року у справі №120/3223/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіА.Г. Загороднюк В.М. Соколов О.А. Губська