Справа № 300/3570/23
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" грудня 2023 р. справа № 300/3570/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Остап`юка С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
14.06.2023 ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Державного підприємства Національні інформаційні системи (далі відповідач) про визнання протиправною відмову надати інформацію на запит від 06.01.2023 та зобов`язання надати інформацію про кількість запитів АПІ ЄДР, здійснених у 2022 році (щомісячно) від Акціонерних товариств «Сенс Банк», «Банк Форвард», «Альтбанк», «Міжнародний резервний банк».
19.06.2023 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заявлені позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач протиправно, в порушення норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» відмовив у наданні відповіді на запит від 06.01.2023 щодо інформації про кількість запитів АПІ ЄДР, здійснених у 2022 році (щомісячно) від Акціонерних товариств «Сенс Банк», «Банк Форвард», «Альбанк», «Міжнародний резервний банк», обґрунтовуючи тим, що запитувана позивачем інформація згідно з Законом України «Про доступ до публічної інформації» не відноситься до публічної інформації по відношенню до відповідача та виходить за межі регулювання Закону, враховуючи обсяг повноважень Державного підприємства Національні інформаційні системи та його статус в контексті його обов`язків як розпорядника інформації.
Відповідач, ухвалу про відкриття провадження у справі від 14.06.2023 отримав 19.06.2023, а 15.06.2023 копію позовної заяви з доданими до неї документами. Правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно з частиною 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , 06.01.2023, звернулася до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» із запитом про надання інформації про кількість запитів АПІ ЄДР, здійснених у 2022 році (щомісячно) від Акціонерних товариств «Сенс Банк», «Банк Форвард», «Альтбанк», «Міжнародний резервний банк».
Підставами звернення позивача як юристки громадської організації «Фундація ДЕЮРЕ» (аналітичний центр прямої дії, створений у 2016 році для сприяння розвитку правовладдя (верховенства права) та реформ у сфері правосуддя в Україні), із запитуваною інформацію була наявність суспільного інтересу щодо обмеження доступу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, коли водночас такий доступ через АПІ ЄДР надавався юридичним особам пов`язаним з країною-агресором.
Метою отримання позивачем вказаної інформації було здійснення дослідження проблем обмеження доступу до інформації, що міститься у до Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у формі відкритих даних під час дії воєнного стану та сприяння публічній дискусії з цього питання.
Державне підприємство «Національні інформаційні системи» надало позивачу відповідь (№ 125/19.2-19 від 11.01.2023) на її запит, з посиланням на статтю 19 Конституції України, пункти 2,4,5 частини 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України №10 від 29.09.2016, що запитувана позивачем інформація не відноситься до публічної інформації по відношенню до відповідача та виходить за межі регулювання Закону України «Про доступ до публічної інформації», враховуючи обсяг повноважень Державного підприємства «Національні інформаційні системи» та його статус у контексті встановлених обов`язків як розпорядника інформації.
Позивач, вважаючи надання такої відповіді відмовою у наданні запитуваної інформації, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації».
Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Згідно з статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно з статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону (частина 1).
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (частина 2) .
Як наслідок, відмова у доступі до публічної інформації повинна містити: якому з перелічених у пункті першому частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інтересів (далі - правомірні інтереси) відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам); у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (пункт другий частини другої статті 6 Закону); чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (пункт третій частини другої статті 6 Закону).
Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
З урахуванням положень частини другої статті 29 Закону України «Про інформацію» (Закон № 2657-XII) предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
Перелік видів інформації, що може бути предметом суспільного інтересу, не є вичерпним.
З огляду на характер суспільно необхідної інформації законодавство не надає вичерпного визначення цього поняття. Гнучкість законодавства в цьому аспекті виправдано надає можливість визначати, чи є конкретна інформація суспільно необхідною, з врахуванням індивідуальних обставин справи.
Таким чином, оцінюючи запитувану інформацію на предмет наявності суспільного інтересу до неї, суд вважає, що запитувана позивачем інформація вважається суспільно необхідною, оскільки її поширення сприяє: дискусії з питань, що хвилюють суспільство чи його частину, необхідності роз`яснення питань, які важливі для актуальної суспільної дискусії; з`ясуванню та розумінню причин, які лежать в основі рішень, які приймає державний орган; посиленню підзвітності і підконтрольності влади суспільству загалом, у тому числі шляхом забезпечення прозорості процесу підготовки і прийняття владних рішень; інформуванню про діяльність та поведінку публічних осіб, тобто осіб, які обіймають посади публічної служби та/або користуються публічними ресурсами, а також, у ширшому значенні, осіб, які відіграють певну роль у громадському житті - в політиці, соціальній сфері чи у будь-якій іншій сфері; викриттю недоліків у діяльності органів публічної влади, їхніх працівників; виявленню порушень прав людини, зловживання владою, корупційних правопорушень, неетичної поведінки публічних службовців, невиконання (чи неналежного, недбалого виконання) ними своїх обов`язків, дискримінації за будь-якою ознакою; виявленню фактів введення громадськості в оману.
Крім того, визначаючи те, чи є інформація суспільно необхідною, суд врахував: особу запитувача представника громадської організації, яка, створює майданчик для суспільного обговорення важливих питань, систематично інформує суспільство про суспільні події і це є додатковим аргументом на користь наявності суспільного інтересу запитуваної нею інформації; наявність суспільної дискусії на момент отримання розпорядником інформації запиту (стосується актуальної дискусії, яка ведеться, у засобах масової інформації); час, який минув з моменту створення інформації.
Зважаючи на наявний суспільний інтерес щодо запитуваної інформації, для визначення розпорядника такої інформації суд зазначає, що згідно з положенням пункту 4 частини 2 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» до розпорядників публічної інформації прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідно інформацію). Аналізуючи зазначену норму, суд доходить висновку, що Державне підприємство «Національні інформаційні системи» є розпорядником запитуваної позивачем інформації.
Таким чином, враховуючи вищевикладені судом висновки, зміст запитуваної позивачем у відповідача інформації про кількість запитів АПІ ЄДР, здійснених у 2022 році (щомісячно) від Акціонерних товариств «Сенс Банк», «Банк Форвард», «Альбанк», «Міжнародний резервний банк», надана не по суті запиту відповідь вважається неправомірною відмовою в наданні інформації, що є підставою для визнання такої відмови відповідача, як розпорядника інформації, протиправною.
За таких обставини, суд, з метою відновлення порушених прав позивача, вважає, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною відмову відповідача в наданні інформації на запит від 06.01.2023 та зобов`язання відповідача повторно розглянути запит позивача від 06.01.2023 і надати на нього обґрунтовану відповідь із врахування вищезазначених висновків суду.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позивачем позовні вимоги обґрунтованими, тому заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивач, згідно з квитанцією за № C13B-6418-P7AB-75XA від 14.06.2023, підтвердила сплату судового збору на суму 858,88 гривень, за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 858,88 гривень.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Державного підприємства «Національні інформаційні системи» в наданні ОСОБА_1 інформації на запит від 06.01.2023.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.