Справа № 280/8996/23
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року Справа № 280/8996/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Запорізької обласної прокуратури (вул. Матросова Олександра, буд. 29а, м. Запоріжжя, 69005) про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

27.10.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), представник позивача адвокат Волжин Євген Юрійович, до Запорізької обласної прокуратури (далі відповідач), в якій позивач просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2020 по 26.10.2023 у сумі 1 038 575,66 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Крім того, просить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при звільнені позивача відповідачем не було виплачено вихідну допомогу при звільненні, яке відбулось 29.04.2020. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.01.2022 у справі №280/3715/20, яке було залишене в силі постановою Верховного Суду від 14.08.2023, відповідача було зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі 24 221,57 грн. Відповідачем остаточний розрахунок при звільненні позивача (виплата вихідної допомоги) проведений лише 26.10.2023. Посилаючись на приписи ст.ст. 116, 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2020 по 26.10.2023.

Ухвалою від 01.11.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження, судовий розгляд призначений без повідомлення (виклику) учасників справи.

16.11.2023 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшли відзив на позов та заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 17.11.2023 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження було відмовлено.

В обґрунтування відзиву на позов відповідач зазначив, що за приписами ст. 117 КЗпП України середній заробіток може бути стягнутий не більше ніж за шість місяців. Зазначає про не співмірність заявлених вимог із несвоєчасно виплаченою сумою, про необхідність встановлення вини відповідача щодо несвоєчасного розрахунку з позивачем. Вважає, що в разі задоволення позовних вимог на користь позивача може бути стягнуто лише 24 386,99 грн, а не заявлена позивачем сума. Також вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

24.11.2023 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначив, що до спірних правовідносин має застосовуватися норма ст. 117 КЗпП України, в редакції, яка була чинною станом на дату звільнення позивача з органів прокуратури, оскільки поточна редакція цієї норми звужує права позивача. також зазначає, що запропонований відповідачем розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем не відповідає сталій судовій практиці Верховного Суду. також зазначає про обґрунтованість понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

18.12.2023 від відповідача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/7363/23.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Наказом прокурора Запорізької області від 29.04.2020 № 736к на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 30.04.2020.

Згідно з наказом Генерального прокурора від 03.09.2020 № 410 Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур перейменовано без зміни ідентифікаційного коду юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичну особу Прокуратура Запорізької області у Запорізька обласна прокуратура.

За наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 № 414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020.

Відповідно до наказу керівника Запорізької обласної прокуратури від 29.09.2020 №1951к ОСОБА_1 прийнято з 01.10.2020 на посаду начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Запорізької обласної прокуратури.

З даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що 29.05.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, в якій позивач просив суд:

визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області від 29.04.2020 №736к щодо звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру;

поновити ОСОБА_1 в Прокуратурі Запорізької області на посаді рівнозначній посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області, з 30.04.2020;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до дня поновлення на посаді без урахування обов`язкових відрахувань, що на час подання позовної заяви складає 22 449,26 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.06.2021 у справі № 280/3609/20 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №280/3609/20 скасовано рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.06.2021, прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково:

визнано протиправним і скасовано наказ прокурора Запорізької області від 29.04.2020 № 736к щодо звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України Про прокуратуру;

поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області з 30 квітня 2020 року;

ухвалено стягнути на користь ОСОБА_1 з Запорізької обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2020 по 05.10.2021 у розмірі 421809,78 (чотириста двадцять одна тисяча вісімсот дев`ять) гривень 78 копійок;

ухвалено стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обласної прокуратури витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Постановою Верховного Суду від 20.10.2022 у справі № 280/3609/20 касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури залишено без задоволення, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 залишено без змін.

Також судом встановлено, що 03.06.2020 позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача в якій просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачу вихідної допомоги у зв`язку із звільненням за наказом прокурора Запорізької області №736к від 29.04.2020;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити вихідну допомогу позивачу в розмірі 145329,42 грн. при звільненні за наказом прокурора Запорізької області №736к від 29.04.2020.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.01.2022 у справі №280/3715/20 позов було задоволено частково:

визнано протиправними дії Запорізької обласної прокуратури щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв`язку із його звільненням за наказом прокурора Запорізької області №736к від 29.04.2020;

зобов`язано Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в зв`язку із звільненням в розмірі 24 221,57 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Крім того, стягнуто з Запорізької обласної прокуратури за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 242,22 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.07.2022 апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури було задоволено: рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.01.2022 у справі №280/3715/20 скасовано, в позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14.08.2023 касаційну скаргу позивача задоволено: постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.07.2022 скасовано; залишено в силі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.01.2022.

Відповідно до наказу керівника Запорізької обласної прокуратури від 04.09.2023 №400к ОСОБА_1 , начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Запорізької обласної прокуратури звільнено за власним бажанням.

Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 05.09.2023 № 406к скасовано наказ прокурора Запорізької області від 29.04.2020 № 736к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та поновлено на рівнозначній посаді з 30.04.2020. Підставою зазначено: постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі № 280/3609/20.

Згідно з наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 05.09.2023 № 408к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури за власним бажанням з 05.09.2023.

Вважаючи, що відповідач затримав виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі № 280/3609/20 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом (справа №280/7363/23), у якому просив: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №280/3609/20 про поновлення позивача на роботі за період з 06.10.2021 по 04.09.2023 (включно) в сумі 586 043,84 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2023 у справі №280/7363/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №280/3609/20 за період з 06.10.2021 по 04.09.2023 (включно) у розмірі 583 680,76 грн, з яких утримати податки та інші обов`язкові платежі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Крім того, стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обласної прокуратури витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Станом на час вирішення даної справи рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2023 у справі №280/7363/23 оскаржене відповідачем до Третього апеляційного адміністративного суду, тобто не набрало законної сили.

Також судом встановлено, що відповідачем, на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.01.2022 у справі №280/3715/20, 26.10.2023 виплачена позивачу вихідна допомога у розмірі 19 448,37 грн.

Вважаючи, що відповідач має обов`язок виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2020 по 26.10.2023, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

В даному випадку наказом відповідача від 29.04.2020 №736к позивача було звільнено з 30.04.2020 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури, а виплата вихідної допомоги позивачу здійснена лише 26.10.2023.

Суд зазначає, що з 01.05.2020 почалось прострочення відповідача щодо розрахунку із позивачем при звільненні, разом з тим 01.05.2020 був вихідним днем, а першим робочим днем з дня звільнення позивача було 04.05.2020, відповідно, обрахунок періоду прострочення розрахунку при звільненні розпочався з 04.05.2020. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 по справі №280/3609/20 (справа щодо поновлення позивача на займаній посаді).

Тобто, виплата відповідачем належних позивачу при звільненні сум (вихідної допомоги) була здійснена із затримкою у 3 роки 5 місяців 23 дні (1271 календарний день, 889 робочих днів).

З встановлених у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 по справі №280/3609/20 та рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 19.01.2022 у справі №280/3715/20 обставин, а також з довідки відповідача від 05.05.2020 №18-253вих-20 вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача становила 1 181,54 грн, а середньомісячна 24 221,57 грн.

Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 1 050 389,06 грн (1 181,54 грн * 889 робочих днів).

Разом з тим, зі змісту постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 по справі №280/3609/20 вбачається, що з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2020 по 05.10.2021 у розмірі 421 809,78 грн, з рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2023 у справі №280/7363/23 вбачається, що з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №280/3609/20 за період з 06.10.2021 по 04.09.2023 (включно) у розмірі 583 680,76 грн.

Відповідно, зазначеними судовими рішеннями з відповідача стягнуто середній заробіток позивача в загальній сумі 1 005 490,54 грн (421 809,78 грн + 583 680,76 грн).

Суд зазначає, що правовою підставою для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 по справі №280/3609/20 є норма статті 235 КЗпП України, для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2023 у справі №280/7363/23 є норма статті 236 КЗпП України.

В свою чергу в обґрунтування своїх вимог за цим позовом позивач посилається на приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

За приписами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У постанові від 05.08.2020 по справі №686/20491/18 Верховним Судом висловлена правова позиція, відповідно до якої за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасно застосовувати стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. Зазначена правова позиція неодноразово застосовувалась Верховним Судом, зокрема у постанові від 16.06.2022 по справі №280/880/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, з-поміж іншого, зазначила таке: «Разом з тим статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц».

З урахуванням наведених правових позицій Верховного Суду, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд висновує, про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період, який не покривається періодом за який з відповідача вже стягнуто середній заробіток на користь позивача, а саме з 05.09.2023 по 26.10.2023 (52 календарних дні, 38 робочих дні) в розмірі 44 898,52 грн (1181,54 грн * 38 робочих днів), що відповідає різниці між вже стягнутим за судовими рішеннями на користь позивача сумами середнього заробітку в загальній сумі 1 005 490,54 грн та середнім заробітком за період прострочення (з 04.05.2020 по 26.10.2023) - 1 050 389,06 грн.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі суд зазначає, що за приписами п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України, якою обґрунтовує своє клопотання відповідач, суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В даному випадку зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а тому відсутня об`єктивна неможливість розгляду даної справи.

Відповідно, клопотання відповідача є очевидно необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Водночас, відповідно до даного Висновку згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, від різних правових положень, звичаїв, доктринальних принципів, а також ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову, понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу мають бути стягнуті з відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог в розмірі 216,00 грн (з заявлених позовних вимог на суму 1 038 575,66 грн судом задоволені позовні вимоги лише на 44 898,52 грн, що становить 4,32 % від заявлених позовних вимог).

Розподіл інших судових витрат не здійснюється з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують їх понесення позивачем.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Запорізької обласної прокуратури про зупинення провадження у справі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Запорізької обласної прокуратури (вул. Матросова Олександра, буд. 29а, м. Запоріжжя, 69005) про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги - задовольнити частково.

Стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 44 898,52 грн (сорок чотири тисячі вісімсот дев`яносто вісім гривень 52 копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обласної прокуратури судові витрати на правничу допомогу у розмірі 216,00 грн (двісті шістнадцять гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 27 грудня 2023 року.

Суддя Р.В. Кисіль