Справа № 360/1134/23
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2023-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року Справа№360/1134/23

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Аканова О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Луганського окружного адміністративного суду (місцезнаходження: 93402, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, проспект Космонавтів, 18, ), Державної судової адміністрації України (місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ), третя особа Міністерство фінансів України (місцезнаходження: 01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2, ), третя особа Кабінет Міністрів України (місцезнаходження: 01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2, ) про

визнання протиправними дій Луганського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, обчислених, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.;

зобов`язання Луганського окружного адміністративного суду здійснити перерахунок та виплату належної суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 2270 грн., у 2022 2481грн., у 2023 2684 грн.;

визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належної суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 2270 грн., у 2022 2481 грн., у 2023 2684 грн.;

зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування виплати належної суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 2270 грн., у 2022 2481 грн., у 2023 2684 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Указом Президента України Про призначення суддів № 767/2010 від 13 липня 2010 року її призначено на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду.

Наказом Голови Дзержинського міського суду Донецької області №162-ос від 15 липня 2010 позивач зарахована до штату суддів Луганського окружного адміністративного суду.

Протягом спірних періодів їй нараховувалась суддівська винагорода із використанням величини під назвою розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в сумі 2102 грн.

Вказала, що відповідно до приписів спеціального законодавства, відповідач повинен нарахувати їй суддівську винагороду, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року в розмірі 2270 грн., на 1 січня 2022 року в розмірі 2481 грн. та на 1 січня 2023 в розмірі 2684 грн.

Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідачів розмір суддівської винагороди за спірні періоди не відповідає розміру, установленому спеціальним Законом, чим були порушені його права.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечують проти задоволення позову, з посиланням на те, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання збільшувати видатки з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату у вищому розмірі, ніж це передбачено законодавством України, тим паче, якщо це призведе до нарахування та виплати суддівської винагороди понад встановлені межі бюджетних асигнувань. Розміри видатків суду на оплату праці, у т.ч. суддівської винагороди, визначені із застосуванням статті 7 Законів «Про Державний бюджет України» на 2021, 2022 та 2023 рік, які не визнавалися неконституційними, були чинними, а тому підлягали застосуванню.

Також вказали, що в Законі України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Законі України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Законі України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» законодавцем конкретизовано перелік працездатних осіб та встановлено окремі розміри прожиткового мінімуму для суддів, прокурорів окружної прокуратури та працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, що у спірному випадку (для суддів) не суперечить Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Зауважили, що стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» є чинною та не визнана Конституційний судом України не конституційною, а тому підстави для її незастосування відповідачем відсутні. Вважають, що застосовуючи норму статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» і Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» в частині встановлення розміру прожиткового мінімуму, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2021 року по 31 жовтня 2023 року включно, відповідач діяв відповідно до вимог чинного у цей період законодавства.

Просили відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на позов Державна судова адміністрація України (ДСА України) також заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи заперечення наступним.

Частиною 1 ст. 151 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (Закон № 1402-VIII) передбачено, що ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Закону № 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно зі ст. 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ встановлено прожитковий мінімум, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня - 2102 грн.

Такий саме розмір прожиткового мінімуму був встановлений на 2022 рік та на 2023 рік відповідними законами про Державний бюджет на відповідний рік, не скасовувалися, неконституційними не визнавалися та є чинними

На виконання ст. 34 Бюджетного кодексу України Міністерство фінансів України у листі від 11 серпня 2020 року № 04110-08-2/24733 (п. 6) щодо підготовки бюджетних запитів на 2021-2023 роки зазначило, що на 2021-2023 роки видатки на оплату праці працівників бюджетної сфери розраховано з урахуванням прогнозного розміру посадового окладу […] суддів на рівні 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 2020 року № 671 було схвалено Прогноз економічного і соціального розвитку України на 2021 2023 роки.

У спірні періоди позивачу нараховувалося і виплачувалося 30 прожиткових мінімумів, як це передбачено Законом № 1402-VІІІ.

На підтвердження правильності викладеної правової позиції відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі № 820/1853/17.

Також у відзиві зазначено, що згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, а відповідно до ст. 116 цього кодексу здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч Бюджетного Кодексу України чи закону про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Посилається при цьому на постанову Верховного Суду від 3 червня 2020 року по справі № 464/5990/16-а.

Враховуючи наведене, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від третьої особи Міністерства фінансів України до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що з 1 січня 2003 головним розпорядником коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції, є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду. Міністерство фінансів України не несе відповідальності за нарахування та виплату заробітної плати, суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та довічного грошового утримання суддям. Вважають, що є неналежною третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у даній справі, оскільки не порушувало прав, свобод та інтересів позивача; між позивачем та Мінфіном у контексті позовних вимог не існує матеріально-правових відносин; Мінфін не бере участь у індивідуальних правовідносинах стосовно позивача.

Від третьої особи - Кабінету Міністрів України будь-яких пояснень на позовну заяву до суду не надходило.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні без повідомлення сторін); залучено Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (місцезнаходження: 52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище міського типу Слобожанське(пн), вулиця Слобожанська, будинок 23а, ) в якості співвідповідача по справі; залучено Державну казначейську службу України (місцезнаходження: 01014, місто КИЇВ, вулиця БАСТІОННА, будинок 6, ) в якості третьої особи; зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області надати до суду довідку про розмір нарахованої та фактично виплаченої суддівської винагороди судді Луганського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 із зазначенням всіх окремих складових, щомісячного розміру та матеріальної допомоги за 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік.

Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року у задоволенні клопотання Державної судової адміністрації України про розгляд справи в порядку загального позовного провадження у справі №360/1134/23 відмовлено.

Ухвалою суду від 09 листопада 2023 року залучено в якості третіх осіб: Міністерство фінансів України (місцезнаходження: 01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2, ); Кабінет Міністрів України ( місцезнаходження: 01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2, ).

Ухвалою суду від 27 грудня 2023 року в задоволенні клопотання Міністерства фінансів України про залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку з закінченням строку звернення до суду відмовлено.

Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.11.2022 р. №2738-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2023 №2915-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 02.05.2023 №3057-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 27.07.2023 №3275-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08.11.2023 № 3429-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Враховуючи викладене в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року N 9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно п. 4 опублікованих 02.03.2022 року Радою суддів України Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

Місцезнаходження Донецького окружного адміністративного суду визначено м.Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, виникнення загрози безпеці, здоров`ю та життю людей, головою Донецького окружного адміністративного суду 26 лютого 2022 року прийнято наказ №14/І-г. Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи. Наказом запроваджено особливий режим роботи з 26 лютого 2022 року до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України згідно паспорта НОМЕР_2 .

Наказом Голови Луганського окружного адміністративного суду №162-ос від 25.08.2010 згідно з Указом Президента України від 25.10.2010 №767/2010 позивача призначено на посаду судді, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_3 .

Як вбачається з довідки відповідача від 12 вересня 2023 №02-23/214/2023 штатні розписи Луганського окружного адміністративного суду станом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 складені та затверджені на виконання ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з посадовим окладом судді з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 2102 грн. Оклад судді в 2021, 2022, 2023 складає 69366 грн. Суддівська винагорода та допомога на оздоровлення в 2021, 2022, 2023 нараховані відповідно до штатного розпису суду.

Згідно із довідками про доходи, виданими відповідачем 12 вересня 2023, №02-23/211/2023, №02-23/212/2023, №02-23/213/2023 за період з січня 2021 року по серпень 2023 року позивачу нараховувалась суддівська винагорода, а саме:

- за період з 01 січня по 31 грудня 2021 року 1236694,98 грн.,

- за період з 01 січня по 31 грудня 2022 року 1213958,89 грн.,

- за період з 01 січня по 31 серпня 2023 року 824749,39 грн.

Матеріальна допомога нараховувалась позивачу: у 2021 році 69366 грн., у 2022 році 69366 грн., у 2023 році 69366 грн.

Відповідачем до суду надано звіти про надходження та використання коштів загального фонду (форма №2д) за 2021-2022 роки.

Позивачем до позовної заяви додано довідку про доходи від 09.11.2023 №02/23/311/2023 за період вересень-жовтень 2023 з вказанням окладу судді 69366 грн. та вислуги років 34683 грн., за кожний місяць 104049 грн., всього за вересень, жовтень 2023 - 208098 грн.

Відповідачем не заперечується застосування прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді позивача за 2021-2023 року в розмірі 2102 грн.

Як вбачається з відзивів відповідачів та пояснень третьої особи, суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Позивач не погодився з нарахуванням та виплатою йому суддівської винагороди, а також матеріальної допомоги на оздоровлення, з приводу чого звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно із ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Як зазначено у преамбулі Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII від 2 червня 2016 року(далі - Закон № 1402-VIII) цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону №1402-VIII (яка згідно із Рішення Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11 березня 2020року діє в редакціїЗакону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно зі ст. 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України від 15 липня 1999 року № 966-XIV Про прожитковий мінімум(далі - Закон № 966-XIV).

Статтею 1 Закону № 966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Статтею 4 Закону № 966-XIVвстановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Суд зауважує, щоЗаконом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

При цьому, Законом № 966-XIV судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Разом із цим сьомими статтями Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік, Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік та Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік разом із встановленням на 1 січня відповідного року прожиткових мінімумів для різних соціальних груп громадян, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2 270,00 грн, 2 481,00 грн та 2 684,00 грн (відповідно) була введена нова категорія прожиткового мінімуму прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого визначений у сумі 2 102,00 грн.

Зміни до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірні періоди, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, відсутні.

Суд зазначає, що для спірних правовідносин спеціальними є норми ст. 135 Закону №1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік.

Конституційний Суд України у рішенні від 18 червня 2020 року № 5-рп(II)/2020 вказав, що до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): закон пізніший має перевагу над давнішим (lex posterior derogat priori) - закон спеціальний має перевагу над загальним (lex specialis derogat generali) - закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Водночас Закони України про Державний бюджет України на 2021, 2022 та 2023 роки фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена ч. 2 ст. 130 Конституції Україниі ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII.

Як зазначив Верховний Суд у низці постанов, зокрема, у постановах від 12 липня 2023 року по справі № 140/5481/22, від 13 липня 2023 року по справі № 280/1233/22, від 22 червня 2023 року по справах № 400/2031/21, № 360/503/21 та № 400/4904/21, закон про Державний бюджет не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Отже, Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII.

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожитковогомінімум дляпрацездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня відповідного року, на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2 102,00 грн) на підставі абз. 5 ст. 7 Закону № 1082-IX є неправомірним.

Аналогічна правова позиція щодо застосування ст. 7 Закону № 1082-IX та ст. 135 Закону № 1402-VIII у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 22 червня 2023 року у справах № 400/2031/21, № 360/503/21 та № 400/4904/21, від 12 липня 2023 року у справі № 140/5481/22, від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22, від 27 липня 2023 року у справі № 240/3795/22, від 15 серпня 2023 року у справі № 120/19262/21.

Посилання відповідачів на приписи бюджетного законодавства судом відхиляються, оскільки бюджетне законодавство не може впливати на розмір суддівської винагороди, як гарантії незалежності суддів, передбаченої Конституцією України і спеціальним Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України неодноразово та послідовно вказував на те, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм.

Так, у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 Конституційний Суд України висловив правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів та зазначив, що такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та можливості набуття статусу судді у відставці. Конституційний принцип незалежності суддів означає, у тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

У рішенні від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав, що відповідно до ч. 3 ст. 22, ст. 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

11 березня 2020 року Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі № 1-304/2019(7155/19), в якому визначив, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя (ч. 1 ст. 124 Основного Закону України), а законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді.

У рішенні від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 Конституційний Суд України наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить ст. 6, ч. 2 ст. 19, ст. 130 Конституції України.

На зазначеному наголошували неодноразово і міжнародні інституції.

Так, в Основних принципах щодо незалежності правосуддя, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, зазначено, що незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її, а кожна держава-член повинна надавати відповідні засоби, які давали б змогу судовим органам належним чином виконувати свої функції.

Відповідно до Європейської хартії про закон Про статус суддів від 10 липня 1998 року рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1).

Незалежність суддів також вимагає економічної незалежності, яка повинна бути передбачена законодавством (Рекомендація CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).

Консультативна рада Європейських судів (КРЄС) у Звіті про ситуацію стосовно судової влади та суддів в державах-членах Ради Європи (Оновлена версія № 2 (2015), прийнята в рамках 16-го пленарного засідання КРЄС (м. Лондон, 1416 жовтня 2015 року) зазначила, що навіть у часи економічної кризи законодавча та виконавча влади різних держав-членів повинні зрозуміти, що серйозне скорочення зарплат суддів є потенційною загрозою їх незалежності та належному відправленню правосуддя і може піддати небезпеці (об`єктивно і суб`єктивно) роботу суддів.

Щодо посилань відповідача - Державної судової адміністрації України на постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 820/1853/17, від 3 червня 2020 року у справі № 464/5990/16-а, суд зазначає, що правовідносини у зазначених справах не є подібними до правовідносин у даній справі.

Так, у межах адміністративної справи № 820/1853/17 розглядався спір щодо суддівської винагороди, розрахованої виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік".

Предметом спору у адміністративній справі № 464/5990/16-а була бездіяльність районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого документа.

Як наслідок, зазначені посилання відповідача судом відхиляються.

Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи, висновки Верховного Суду та Конституційного Суду України, враховуючи встановлені судом обставини, суд висновує, що розрахунок суддівської винагороди позивача та допомоги на оздоровлення у періоди з 1 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого визначений у сумі 2 102,00 грн, був протиправним.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 148 Закону України № 1402-VIII ДСА України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Відповідно до ст. 149 Закону 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цьогоЗакону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Частинами 1 - 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Одним із головних розпорядників бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, є ДСА України.

Згідно із п.п. 2 та 4 ч. 5цієї ж статті головний розпорядник бюджетних коштів організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проєкту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджет-них коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року № 141/0/15-19, ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Пунктом 2 цього Положення закріплено, що ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.

Згідно з приписами п. 4-1 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України перерозподіл видатків між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня у системі Державної судової адміністрації України у межах загального обсягу бюджетних призначень за відповідною бюджетною програмою окремо за загальним та спеціальним фондами державного бюджету здійснюється Державною судовою адміністрацією України за погодженням з Вищою радою правосуддя.

Відповідно до п. 2.1. розділу ІІ Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 грудня 2012 року № 1407 головні розпорядники до початку бюджетного періоду визначають мережу за територіями (обласний рівень) із зазначенням статусу кожної установи (розпорядник бюджетних коштів або одержувач бюджетних коштів), яка обслуговується у відповідному органі Казначейства. Відповідальні виконавці бюджетних програм визначають мережу і подають головному розпоряднику для зведення мережі по головному розпоряднику.

До мережі включаються головний розпорядник, розпорядники нижчого рівня, які у своїй діяльності підпорядковані відповідному головному розпоряднику та/або діяльність яких координується через нього, та одержувачі бюджетних коштів, які уповноважені головним розпорядником на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримують на їх виконання кошти з державного бюджету.

До мережі включаються розпорядники бюджетних коштів та одержувачі бюджетних коштів, внесені до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, у встановленому законодавством порядку.

Згідно із відомостями з Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів (https://www.treasury.gov.ua/unifie-register-search) Луганський окружний адміністративний суд є розпорядником бюджетних коштів, вищестоящою установою якого є ДСА України.

Таким чином, ДСА України є головним розпорядником коштів державного бюджету України щодо Луганського окружного адміністративного суду, відповідно, Луганський окружний адміністративний суд є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

На зазначеному наголошують і відповідачі у справі.

Оскільки позивач є суддею Луганського окружного адміністративного суду та перебуває із зазначеним судом у трудових відносинах, саме цей відповідач, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, нараховує та виплачує позивачу суддівську винагороду.

Стосовно позовних вимог по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно), суд зазначає наступне, що позивачем до позовної заяви додано довідку про доходи від 09.11.2023 №02/23/311/2023 за період вересень-жовтень 2023 з вказанням окладу судді 69366 грн. та вислуги років 34683 грн., за кожний місяць 104049 грн., всього за вересень, жовтень 2023 - 208098 грн.

Таким чином, суд вважає, що така позовна вимоги підлягає задоволенню за період з 01 січня 2021 по 31 жовтня 2023 року включно.

Враховуючи викладене, дії Луганського окружного адміністративного суду щодо розрахунку розміру суддівської винагороди за періоди з 1 січня 2021 року по 31 жовтня 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021 - 2023 роки позивачу із застосуванням при такому розрахунку замість визначених статтями сьомими законів про Державний бюджет на 2021, 2022 та 2023 роки величин (показників) прожиткового для працездатних осіб - іншої величини (показника), встановленого цими статтями, - працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, а також з виплати позивачу суддівської винагороди у зазначеному розмірі, - є такими, що порушили права позивача та гарантій незалежності судді.

Висновок щодо протиправності дій розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня щодо нарахування та виплати суддівської винагороди у неналежному розмірі узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 12 липня 2023 року по справі № 140/5481/22, від 13 липня 2023 року по справі № 280/1233/22, від 27 липня 2023 року по справі № 240/3795/22, від 25 липня 2023 року по справі № 120/2006/22-а.

Як наслідок, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Луганського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за періоди з 1 січня 2021 року по 31 жовтня 2023 року та в частині нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 та 2023 роки підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (п. 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4).

Згідно із ч. 4 наведеної статті суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Керуючись приписами ч.ч. 2, 4 ст. 245 КАС України суд вважає за необхідне задовольнити також і позовні вимоги позивача, спрямовані на відновлення її порушеного права, а саме: про зобов`язання Луганського окружного адміністративного суду здійснити перерахунок та виплату належних позивачу суддівської винагороди за періоди з 1 січня 2021 року по 31 жовтня 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021, 2022, 2023 роки - зі здійсненням передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270 грн, у 2022 році 2 481 грн, у 2023 році 2 684 грн.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належної суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 2270 грн., у 2022 2481 грн., у 2023 2684 грн., суд виходить з наступного.

Як вже зазначалось судом, згідно з ч.ч. 3, 4ст. 148 Закону № 1402-VIIIДСА України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів.

Відповідно до ст. 149 Закону № 1402-VIIIсуди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цьогоЗакону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Пунктами 2 та 4 ч. 5ст. 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів: організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до п. 2 Положення про Державну судову адміністрацію України ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.

Зважаючи на положення ст.ст.148,149 Закону № 1402-VIIIу зіставленні з положеннями ч.ч. 1, 2, 5 ст.22, ч. 1 ст.23 Бюджетного кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України.

Луганський окружний адміністративний суд, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які Державна судова адміністрація України затверджує у відповідному річному кошторисі.

Як вбачається з наданих суду другим відповідачем Звітів відповідача про надходження та використання коштів загального фонду за 2021 2022 роки, сума коштів, визначена у даних кошторисах, була недостатньою для забезпечення виплати позивачеві суддівської винагороди у періоди з 1 січня 2021 року по 31 жовтня 2023 року та допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023 роках, обчислених із урахуванням прожиткового мінімуму у розмірі 2 270 грн. (у 2021 році), 2 481 грн. (у 2022 році), 2 684 грн. (у 2023 році).

Отже, не виплата позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення в належному обсязі пов`язана із діяльністю Державної судової адміністрації України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду), зокрема, фінансового забезпечення Луганського окружного адміністративного суду.

Враховуючи статус ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи, суд висновує, що з боку ДСА України мала місце протиправна бездіяльність стосовно не забезпечення Луганського окружного адміністративного суду в належному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди позивачу за період з 1 січня 2021 року по 31 жовтня 2023 року, виходячи із прожиткового мінімуму у розмірі 2270 грн. (у 2021 році), 2 481 грн. (у 2022 році), 2 684 грн. (у 2023 році).

Як наслідок, позовні вимоги позивача і в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Частиною 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Керуючись приписами ч.2 ст.9, ст. 245 КАС України, та враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає задля належного захисту порушеного права позивача задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Луганського окружного адміністративного суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів виплати належної позивачу суддівської винагороди за періоди з 1 січня 2021 року по 31 жовтня 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021, 2022 та 2023 роки, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого складає: на 1 січня 2021 року - 2270 грн., на 1 січня 2022 року - 2481 грн., на 1 січня 2023 року - 2684 грн.

Зазначений висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 вересня 2020 року по справі № 280/788/19, від 9 грудня 2021 року по справі № 280/6910/20, від 25 липня 2023 року по справі № 120/2006/22, від 15 серпня 2023 року по справі № 120/19262/21.

Таким чином, адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, тому в силу вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2-4, 12, 72-78, 90, 139, 244-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Луганського окружного адміністративного суду (місцезнаходження: 93402, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, проспект Космонавтів, 18, ), Державної судової адміністрації України (місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ), третя особа Міністерство фінансів України (місцезнаходження: 01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2, ), третя особа Кабінет Міністрів України (місцезнаходження: 01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2, ) про визнання протиправними дій Луганського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, обчислених, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.; зобов`язання Луганського окружного адміністративного суду здійснити перерахунок та виплату належної суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 2270 грн., у 2022 2481грн., у 2023 2684 грн.; визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належної суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 2270 грн., у 2022 2481 грн., у 2023 2684 грн.; зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування виплати належної суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 2270 грн., у 2022 2481 грн., у 2023 2684 грн. задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Луганського окружного адміністративного суду (місцезнаходження: 93402, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, проспект Космонавтів, 18, ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) суддівської винагороди за періоди з 1 січня 2021 року по 31 жовтня 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021 - 2023 роки, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 грн.

Зобов`язати Луганський окружний адміністративний суд (місцезнаходження: 93402, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, проспект Космонавтів, 18, ) здійснити перерахунок та виплату належних ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) суддівської винагороди за періоди з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, з 1 січня 2023 року по 31 жовтня 2023 року, а також матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021, 2022 та 2023 роки, відповідно до приписів статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи із базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого складає: на 1 січня 2021 року - 2270 грн., на 1 січня 2022 року - 2481 грн., на 1 січня 2023 року - 2684 грн. - із утриманням з цих сум передбачених законодавством податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України (місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ) щодо не забезпечення фінансування виплати належної ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) суддівської винагороди за періоди з 1 січня 2021 року по 31 жовтня 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021, 2022 та 2023 роки, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого складає: на 1 січня 2021 року - 2270 грн., на 1 січня 2022 року - 2481 грн., на 1 січня 2023 року - 2684 грн.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України (місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ) здійснити фінансування Луганського окружного адміністративного суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів виплати належної ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) суддівської винагороди за періоди з 1 січня 2021 року по 31 жовтня 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021, 2022 та 2023 роки, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого складає: на 1 січня 2021 року - 2270 грн., на 1 січня 2022 року - 2481 грн., на 1 січня 2023 року - 2684 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Аканов