Справа № 240/23578/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Житомир справа № 240/23578/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просить:

- визнати відмову відповідача, оформлену відповіддю 0600-0216-8/75983 від 20.07.2023, в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку у відповідності із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію як потерпілому від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії із зниженням пенсійного віку на 6-ть років у відповідності із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з моменту мого звернення до відповідача, тобто з 06.07.2023.

В обґрунтування позову вказує, що є потерпілою від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії Б. Із довідок Гладковицької сільської ради вбачається, що проживала в смт.Першотравневе з 26.04.1986, тобто з моменту аварії на ЧАЕС по 29.08.1986 та з 24.04.1989 по даний час. Крім того, з довідок Гладковицької сільської ради та копії трудової книжки вбачається, що позивач працювала в цей період в смт.Першотравневе в Товкачівському дитячому садку Білоруської залізниці. Місце моєї роботи було в смт.Першотравневе, Коростенського району, Житомирської області. Позивач вказує, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком як потерпілому від аварії на ЧАЕС із відповідним зниженням пенсійного віку, тобто у 54 років. Відповідачем було відмовлено з надуманих підстав, оскільки доказів періоду місця роботи та проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення було достатньо для отримання посвідчення потерпілого 3-ї категорії, і тому вважає, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 10.08.2023 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників.Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 17.10.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 14.07.2023 № 86 про відмову у призначенні пенсії. Про зміст рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області листом Управління повідомило позивачу. Дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області вважає правомірними. Просить відмовити у задоволенні позову.

До суду 17.10.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало клопотання про залучення другого відповідача.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року постановлено: "Залучити Головне управління Пенсійного фонду в Волинській області до участі у справі, як другого відповідача. Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду в Волинській області строк для подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про залучення другого відповідача у справі".

Частиною 6 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Відзив Головне управління Пенсійного фонду у Волинській області надійшов до суду 14.11.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що період роботи (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення, що дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за наявності страхового стажу на момент досягнення пенсійного віку передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» станом на 01.01.1993 становить - 04 місяці 13 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 03.05.1989 по 30.06.1993, оскільки не вказана інформація про назву підприємства, в порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, де зазначено, що до трудової книжки в графі 3 розділу «Відомості про роботу». Отже, з врахуванням наведеного станом на 1 січня 1993 року у позивача відсутній необхідний період роботи (проживання) в гарантованого добровільного відселення, що дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за наявності страхового стажу на момент досягнення пенсійного віку передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи наведене позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку не можна вважати протиправними. Просить відмовити у задоволенні позову.

У період із 12.12.2023 по 25.12.2023 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що 06 липня 2023 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 25).

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 14.07.2023 №86 про відмову у призначенні пенсії.

У рішенні від 14.07.2023 вказано: "Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 К» 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, довідка про підтвердження стажу) страховий стаж складає 34 роки 02 місяці 22 дні. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 з 03.05.1989 по 30.06.1993, оскільки відсутня назва підприємства куди було прийнято заявницю. Згідно наданих до заяви документів, що визначені Порядком подання га оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування підпункту 7 пункту 2.1 розділу II із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 33-1 від 2.5.11.2021. при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, довідки про періоди проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення), період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення становить 30 р. 3 м. 25 дн., у тому числі на 01.01.1993 року - 0 р. 04 м. 13 дн. З проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення виключено період з 03.05.1989 по 30.06.1993, оскільки згідно з записами в трудовій книжці НОМЕР_1 заявниця в цей період працювала на території республіки білорусь. Прийняте рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, а саме - проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років."

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом №0600-0216-8/75983 від 20.07.2023 повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії та зазначило обставини, які вплинули на таке рішення.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, з аналізу наведеного слідує, що основною умовою для призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є наявність підтвердженого факту проживання або роботи особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Зі змісту рішення від 14.07.2023 №86 про відмову у призначенні позивачу пенсії вбачається, що: " період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення становить 30 р. 3 м. 25 дн., у тому числі на 01.01.1993 року - 0 р. 04 м. 13 дн. З проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення виключено період з 03.05.1989 по 30.06.1993, оскільки згідно з записами в трудовій книжці НОМЕР_1 заявниця в цей період працювала на території республіки білорусь".

Надаючи правову оцінку рішенню відповідача в частині не зарахування до періоду проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення виключено період з 03.05.1989 по 30.06.1993, суд зазначає наступне.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивачем до заяви про призначення пенсії було додано:

- копію посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорії 3) серії Б, виданого 26.04.1993 (а.с. 4);

- довідку Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області від 12.06.2023 №1799 у якій вказано, що ОСОБА_1 постійно зареєстрована та проживає в смт. Першотравневе Коростенського (Овруцького) району з 26.04.1986 по 29.08.1996, з 24.04.1989 по даний час. Згідно Постанови КМУ №106 від 23.07.1991 смт. Першотравневе Коростенського (Овруцького) району Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (а.с. 40).

Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51, потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2019 р. у справі № 572/47/17, від 15 січня 2021 р. у справі №520/7846/17.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, зазначене посвідчення є чинним і вказує на те, що остання згідно положень Закону №796-XII та Порядку №51, є особою, яка станом на 01.01.1993 прожила або відпрацювала чи постійно навчалась у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Суд зауважує, що відповідно до ч.3 та ч.4 ст.15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

Відповідно довідки органу місцевого самоврядування - Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області у якій вказано, що позивач зареєстрована та проживає в смт. Першотравневе Коростенського (Овруцького) району з 26.04.1986 по 29.08.1996, з 24.04.1989 по даний час яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Суд вважає за необхідне відмітити, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що вказана вище довідка була відкликана, будь-якими суб`єктами оскаржена та відповідним органом скасована, а тому слугує належним доказом у справі та підтверджує факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення у вищевказаний період.

Крім того, належність позивача до кола осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи ніким не оспорювалась, посвідчення є чинним, не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, а тому його наявність вказує на те, що позивач є дійсно потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Отже, подані позивачем документи є достатніми та належними доказами, які підтверджують факт проживання позивача на території гарантованого добровільного відселення, а тому суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не зарахував до періоду проживання позивача на території, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення терміну із 03.05.1989 по 30.06.1993, відповідно відмовив у призначенні позивачу пенсії, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку із відсутністю підтвердження такого факту.

Судом під час розгляду адміністративної справи встановлено що за результатом розгляду заяви позивача від 06.07.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області за принципом екстериторіальності були вчинені дії, результатом яких стало прийняття рішення від 14.07.2023, а тому позовні з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 14.07.2023 №86.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Отже, аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що кожному гарантується право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема, щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення, і це прямо убачається з пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Судом на підставі доказів, що містяться в матеріалах адміністративної справи встановлено, що позивач постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 01.01.1993, тобто більше трьох років, що свідчить на користь висновку, що початкова величина зниження пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка становить 3 роки, підлягає застосуванню до позивача.

Окрім того, відповідачем не заперечується, що із 01.07.1993 по дату звернення позивача із завою про призначення пенсії, остання була зареєстрована та проживала на території радіоактивного забруднення, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, позивач набула права на зниження пенсійного віку на 6 років.

Суд звертає увагу, що відсутність необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення було єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії згідно її заяви від 06.07.2023.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Станом на дату звернення позивача із заявою від 06.07.2023 її вік становив 54 роки.

Відповідачем визнається, що станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії, її страховий стаж становив 34 роки 02 місяці 22 дні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач станом на 06.07.2023 є особою, яка досягла пенсійного віку (з урахуванням встановлених судом дотримання позивачем умов, встановлених ст. 55 Закону №796), має достатній страховий стаж.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З матеріалів адміністративної справи вбачається. що позивач досягла пенсійного віку 13 червня 2023 року, а із заявою про призначення пенсії звернулась 06.07.2023, тобто звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, а тому позивачу пенсію необхідно призначити саме з 14.06.2023.

Матеріалами справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області прийняло рішення від 14.07.2023 відповідно до законодавства про екстериторіальність. У свою чергу, позивач подавала заяву та документи про призначення пенсії за віком за місцем свого проживання, після прийняття рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 , остання буде знаходитись на обліку саме в Головному Пенсійному фонді України в Житомирській області, яке йому буде виплачувати пенсію, а тому ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фону України в Житомирській області призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання призначити пенсію.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Волинській області у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир,10003, ), Головного управління Пенсійного фонду в Волинській області (вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, 43026, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Волинській області від 14 липня 2023 року №86 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 із 14 червня 2023 року пенсію із зниженням пенсійного віку на шість років, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до періоду її постійного проживання на території, яка віднесена до зони гарантованого добровільного відселення періоду із 03.05.1989 по 30.06.1993.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Волинській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1073 ( одна тисяча сімдесят три ) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук