Справа № 140/22832/23
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року ЛуцькСправа № 140/22832/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУНП у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати компенсації за невикористані:

14 діб додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», 07 діб відпустки відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2020 рік,

30 діб основної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, 07 діб відпустки відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2021 рік,

30 діб основної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», 07 діб відпустки відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2022 рік,

07 діб відпустки відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2023 рік;

зобов`язання нарахувати та виплатити компенсації за невикористані:

14 діб додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», 07 діб відпустки відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2020 рік,

30 діб основної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, 07 діб відпустки відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2021 рік,

30 діб основної оплачуваної відпустки, 15 додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», 07 діб відпустки відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2022 рік;

07 діб відпустки відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2023 рік.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 19.01.2001 по 28.02.2023 проходив службу в органах внутрішніх справ та поліції. Наказом від 28.02.2023 №96 ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції на підставі п.1 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліції» (за станом здоров`я) з 28.02.2023 з виплатою компенсації за 5 діб основної оплачуваної відпустки, за 02 доби додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році та за 14 діб додаткової відпустки відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В період проходження служби за 2020-2023 роки позивач не використав усі належні йому відпустки (основні та додаткові) і станом на день звільнення відповідач не виплатив компенсацію за їх невикористання.

На звернення ОСОБА_1 про виплату компенсації невикористаних днів основної та додаткової відпусток відповідач у листі від 13.07.2023 повідомив про відсутність правових підстав для задоволення його вимог з огляду на те, що нормативними документами не передбачено виплату компенсації за невикористання відпусток у попередніх роках.

Позивач вважає, що не нарахування та невиплата відповідачем грошової компенсації за невідбуті відпустки є порушенням вимог чинного законодавства, позаяк право використати відпустку, невідбуту у попередніх роках, зберігається за працівником, отже такий працівник вправі отримати грошову компенсацію за невикористану у попередніх роках відпустку.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.22).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а.с.26-28) відповідач позов не визнав та зазначив, що відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліції» та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260), грошова компенсація за невикористану як основну, так і додаткову відпустки за попередні роки не передбачена.

З наведених підстав відповідач просив в задоволенні позову відмовити.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходив службу в поліції та відповідно до наказу начальника ГУНП у Волинській області звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 (за станом здоров`я (через хворобу)) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 28.02.2023 з виплатою компенсації за 05 діб основної оплачуваної відпустки, за 02 доби додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році та за додаткову відпустку відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у кількості 14 діб (а.с.13).

Відповідно до довідки відповідача станом на 28.02.2023 у ОСОБА_1 залишились невикористаними:

14 діб додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020 рік;

07 діб відпустки відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2020 рік;

30 діб основної оплачуваної відпустки за 2021 рік;

15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік:

07 діб відпустки відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2021 рік;

30 діб основної оплачуваної відпустки за 2022 рік;

15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік;

14 діб додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 рік;

07 діб відпустки відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2022 рік;

07 діб відпустки відповідно до ст.47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2023 рік (а.с.14).

На звернення позивача щодо виплати грошової компенсації за усі невикористані в період служби відпустки відповідач листом від 13.07.2023 №910/05/29-2023 повідомив, що за дні невикористаних відпусток у попередніх роках виплата компенсації чинним законодавством не передбачена (а.с.9-11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 43 Основного Закону України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За приписами статті 4 Закону України від 05.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Частиною третьою статті 10 Закону №504/96-ВР визначено, що загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст.24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 2 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

За правилами частини першої статті 47 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ) працівники, які працюють (перебувають у відрядженні) на територіях радіоактивного забруднення, надається щорічна відпустка тривалістю пропорційно відпрацьованому на цих територіях часу, зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - 37 календарних днів. Загальна тривалість відпустки не повинна перевищувати 49 календарних днів.

Закон України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою-четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої-одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII установлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, приписами абзацу 1 пункту 8 розділу III Порядку №260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

Водночас положеннями абзаців 7, 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19 зазначив таке.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Проаналізувавши наведені норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Отже, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Беручи до уваги вищевикладене, а також враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі №160/10875/19, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу при звільненні грошову компенсацію за невикористані у попередніх роках, що передували року звільнення, дні щорічної основної та додаткових відпусток з підстав відсутності у законодавчих нормах такого права.

Разом з тим, суд зазначає, що закріплене у частині третій статті 10 Закону № 504/96-ВР правило про те, що загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, стосується також і позивача.

Згідно з довідкою відповідача від 22.12.2023 №3/3-2355 (а.с.31) ОСОБА_1 щороку, починаючи з 2020 року, мав право на основну оплачувану відпустку відповідно до ст.93 Закону №580-VIII тривалістю 30 діб, додаткову оплачувану відпустку відповідно до ст.93 Закону №580-VIII тривалістю 15 діб, додаткову відпустку із збереженням заробітної плати відповідно до ст.12 Закону №3551-ХІІ тривалістю 14 діб, відпустку відповідно до ст.47 Закону №796-ХІІ тривалістю 7 діб.

Отже, загальна тривалість усіх відпусток, на які позивач набув право, становить 66 діб.

Водночас, оскільки у відповідному році служби позивач не міг використати відпустки більше 59 діб, тому і грошова компенсація за невикористані дні відпусток також не може бути виплачена більше ніж за 59 діб.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльності ГУНП у Волинській області щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані у 2020 році 14 діб додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до ст.12 Закону №3551-ХІІ, у 2021 році 30 діб основної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки відповідно до ст.93 Закону №580-VIII, у 2022 році 30 діб основної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки відповідно до ст.93 Закону №580-VIII, 14 діб додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до ст.12 Закону №3551-ХІІ, зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити грошову компенсацію за вищевказані відпустки, які не були використані позивачем, та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2020 році 14 діб додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у 2021 році 30 діб основної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки відповідно до статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», у 2022 році 30 діб основної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки відповідно до статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», 14 діб додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2020 році 14 діб додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у 2021 році 30 діб основної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки відповідно до статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», у 2022 році 30 діб основної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки відповідно до статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», 14 діб додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області (43025, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Винниченка, 11, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій