Справа № 380/15834/23
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 рокусправа № 380/15834/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, у якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5311-53 У, що видана 09.11.2020 ГУ ДПС у Львівській області, про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 35588,74 грн.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що з відповіді Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального МРУ МЮ (м. Київ) від 13.04.2023 №29921/25.23-35 вона дізналася про наявність вимоги про сплату боргу від 09.11.2020 №Ф-5311-53 У, на підставі якої державним виконавцем 16.03.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64830349. Позивач зазначає, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваної вимоги про стягнення з позивача боргу у розмірі 35588,74 грн., оскільки ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець на підставі судового рішення з 07.11.2013 у справі №813/7377/13-а, яке набрало законної сили. Вказує, що відсутність у позивача статусу ФОП виключає правові підстави для нарахування їй ЄСВ. Крім цього, звертає увагу на те, що норма про обов`язкову сплату єдиного внеску для усіх фізичних осіб-підприємців (на підставі якої ОСОБА_1 була направлена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020) почала діяти значно пізніше, ніж відбулося припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 . Крім цього зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року у справі №380/7837/20, що залишено в силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.09.2022 року позов ОСОБА_1 задоволено, а саме вирішено визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5311-53 У від 14.02.2020 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 29293,44 грн. З огляду на наведене вважає, що прийняття відповідачем оскаржуваної вимоги є протиправним, а тому така підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 14.07.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 03.08.2023 продовжено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву на п`ять днів з моменту отримання даної ухвали.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що згідно з даними інформаційної системи контролюючого органу, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ДПС у Львівській області як фізична особа-підприємець (дата державної реєстрації 19.04.1995 за №501). Відповідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів ГУ ДПС у Львівській області винесено вимогу про сплату боргу №Ф-5311-53 У від 09.11.2020 на суму 35588,74 грн. Відповідач також зазначає, що державним реєстратором постанова Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2013 у справі №813/7377/13-а за позовом контролюючого органу до ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності не виконано та не внесено до Єдиного державного реєстру запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі вказаного рішення. Враховуючи наведене, відповідач вважає доводи позовної заяви ОСОБА_1 безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив представник позивача виклав аргументи, аналогічні наведеним у позовній заяві.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

За даними інформаційної системи ГУ ДПС у Львівській області Пелещишин Т.Я. перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області, як фізична особа-підприємець (дата державної реєстрації 19.04.1995 за №501).

Згідно з витягом з інтегрованої картки платника податків позивача станом на 31.01.2020 за ОСОБА_1 числиться заборгованість у розмірі 35588,74 грн.

09.11.2020 Головним управлінням ДПС у Львівській області, відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, ОСОБА_1 виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5311-53 У на загальну суму боргу 35588,74 грн.

Водночас суд встановив, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2013 у справі №813/7377/13-а за позовом Державної податкової інспекції у Кам`янка-Бузькому районі ГУ Міндоходів Львівської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Крім цього, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року у справі №380/7837/20, що залишено в силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.09.2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5311-53 У від 14.02.2020 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 29293,44 грн.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що, на переконання позивача, вимога про сплату боргу №Ф-5311-53 У від 09.11.2020 виставлена безпідставно, оскільки на момент прийняття такої позивач не мала статусу фізичної особи-підприємця, що в свою чергу виключає правові підстави для нарахування їй ЄСВ. Вважаючи у зв`язку із цим свої права та інтереси порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом з метою їх захисту.

При вирішенні спору суд керувався таким.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року у справі №380/7837/20, що залишено в силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.09.2022 року, визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5311-53 У від 14.02.2020 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 29293,44 грн.

У постанові від 21.09.2022 року у справі №380/7837/20 Верховний Суд звернув увагу на те, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2013 (справа №813/7377/13-а) з 07.11.2013 (дата набрання законної сили постановою).

Такок Верховний Суд встановив, що Львівський окружний адміністративний суд супровідним листом від 08.11.2013 направив на адресу реєстраційної служби Кам`янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області копію постанови від 15.10.2013 по справі за позовом Державної податкової інспекції у Кам`янка-Бузькому районі Головного управління Міндоходів у Львівській області до СПД-ФО ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності для відома та виконання.

З аналізу встановлених обставин та доказів на їх підтвердження, Верховний Суд вказав, що суд першої інстанції у рішенні від 23.12.2020 року дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутність у позивача статусу фізичної особи-підприємця виключає правові підстави для нарахування їй єдиного соціального внеску.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС - України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд звертає увагу на те, що судове рішення про припинення підприємницької діяльності позивача прийняте саме за зверненням податкового органу, а тому відповідачу було відомо про припинення підприємницької діяльності позивача відповідно до рішення суду.

З матеріалів справи судом встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/7377/13-а від 15.10.2013 встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед Кам`янка-Бузькою міжрайонною виконавчою дирекцією Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та перед Пенсійним фондом України. Доказів того, що на момент припинення підприємницької діяльності позивачем за нею рахувалась, будь-яка інша заборгованість, відповідачем суду не надано.

Розглядаючи справу №824/220/19-а, Верховний Суд у постанові від 12.11.2020 вказав, що очевидним є те, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим - в першу чергу для суб`єкта владних повноважень, який був ініціатором звернення до суду з питань припинення підприємницької діяльності позивача, а так само і для суду з питань, які стосуються правовідносин суб`єкта господарювання щодо, якого постановлено таке рішення. Колегія суддів касаційної інстанції погодилась з висновками суду першої інстанції, що у відповідача були відсутні законні підстави для винесення оскаржуваної Вимоги від 23 листопада 2018 року № Ф-148126-54 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 15819,54 грн. оскільки судовим рішенням 12 липня 2011 року у справі №2а/2470/1430/11 (яке набрало законної сили) підприємницьку діяльність позивача було припинено.

З аналізу встановлених обставин та доказів на їх підтвердження, суд робить висновок, що відсутність у позивача статусу фізичної особи-підприємця виключає правові підстави для нарахування їй єдиного соціального внеску, а тому облікові дані інформаційної системи відповідача не відповідають дійсності.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, відповідно до ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд висновує, що спірна вимога ГУ ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5311-53 У від 09.11.2020 є такою, що не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, зокрема прийнята не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд висновує про задоволення позову в повному обсязі.

Щодо стягнення з Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відповіді на відзив представник позивача просить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

На доказ понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача подав до суду:

- ордер на надання правової допомоги серії ВХ №1049217 від 04.07.2023;

- договір про надання правової допомоги №06-04/21 від 29.04.2021;

- рахунок №1-08/23 від 24.08.2023 на суму 6000,00 грн.;

- акт №1 про надання юридичних послуг та виконаних робіт від 24.08.2023 на суму 6000,00 грн.

Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи №200/14113/18-а.

Відтак, виходячи з принципів розумності та справедливості, пропорційності, реальності адвокатських витрат, враховуючи співмірність, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає належним і достатнім способом відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу є стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській області 2000,00 грн. понесених витрат.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5311-53 У, що видана 09.11.2020 ГУ ДПС у Львівській області, про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 35588,74 грн.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, ) 1073,60 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 26.12.2023 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович