Справа № 580/9329/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2023-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року справа № 580/9329/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 2), в якій, з урахуванням ухвали від 25.12.2023 про прийняття клопотання позивача про зміну позовних вимог від 07.11.2023, просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 19.09.2023 №65 про відмову у перерахунку позивачу пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати позивачу до стажу державної служби періоди роботи в органах Державної податкової служби з 24.07.1990 по 02.12.1994 та з 13.04.1999 по 30.06.2010 та перевести з 12.09.2023 позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, п.п. 10, 12 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 11.09.2022 №8/05-20, №9/05-20, та здійснити виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Черкаській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 12.09.2023 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Черкаській області із заявою про переведення її із пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». Однак, ГУ ПФУ у Вінницькій області прийняло рішення від 19.09.2023 №65 про відмову у перерахунку пенсії. Рішення обгрунтовано тим, що станом на 01.05.2016, на день набрання чинності Закону України №889, позивач не була державним службовцем та не мала стажу 20 років роботи на посадах державної служби. Позивач вважає таке рішення пенсійного органу протиправним, адже має необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, передбачених Законом №889. Так, станом на 01.05.2016 загальний трудовий стаж позивача становить 35 років 02 місяці 26 днів, в тому числі стаж державної служби 21 рік 05 місяців 07 днів. Тому, за захистом своїх прав та інтересів звернулася до суду.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області проти позову заперечило. 01.11.2023 відповідач 1 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підставами для призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, є досягнення встановленого віку та наявність не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Посади працівників органів Державної податкової інспекції України до переліку посад державних службовців у державних органах, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ, не включені. За результатами розгляду заяви про призначення пенсії та долучених до неї документів встановлено, що позивач працювала в податкових органах з 24.07.1990 по 02.12.1994 та з 13.04.1999 по 30.06.2010. Вказані період роботи позивача в податкових органах не враховано до стажу державної служби. До стажу державної служби Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області зараховано період роботи з 03.12.1994 по 02.11.1998 та з 01.04.2014 по 01.05.2016, що становить 06 років 02 дні. Оскільки станом на 01.05.2016 позивач не перебувала на посадах, віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723- ХІІ та не має 20 років стажу на зазначених посадах, підстави для прийняття рішення про призначення пенсії державного службовця відсутні. У зв`язку з чим просило відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

03.11.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що статтею 25 Закону № 3723 визначено сім категорій посад державних службовців, залежно від яких встановлювалися ранги державних службовців. Доцільно зауважити, що робота в податкових органах не є стажем роботи на посадах державного службовця в розумінні Закону України №889, що надає право на призначення пенсії за Законом №889. До стажу державної служби не зараховано періоди роботи згідно з записами трудової книжки в державній податковій інспекції з 24.07.1990 року по 02.12.1994 року та з 13.04.1999 по 29.06.2006, з 03.07.2006 по 29.02.2008 оскільки за вказаний період позивачу присвоювалися спеціальні звання. За період з 01.03.2008 по 03.06.2010 у трудовій книжці відсутні дані про займану посаду. Також зазначив, що в Головного управління відсутні підстави для врахування довідки від 11.09.2023 №7/04-22, оскільки Звенигородська районна державна адміністрація Черкаської області не наділена повноваженнями щодо визначення права на призначення пенсії. Таким чином, зазначає відповідач 2, до стажу роботи державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державної служби позивача для визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №889 можливо зарахувати період з 03.12.1994 по 02.11.1998 та з 18.04.2014 по 30.04.2016, що становить 5 років 11 місяців 13 днів. Тому, станом на 01.05.2016 позивач не займала посаду державного службовця та в трудовій книжці відсутні відомості про встановлення за займаною посадою відповідного рангу державної служби. Таким чином, станом на 01.05.2016, на день набрання чинності Законом №889 року, позивач не перебувала на посаді державного службовця та не має стажу роботи на посадах державної служби 20 років, отже норми, ані п. 10, ані п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, не дотримуються.

14.11.2023 позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій заперечила проти викладений у відзивах обставин та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на аналогічні доводи, викладені в позовній заяві.

Ухвалою від 16.10.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та з 03.09.2015 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

12.09.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про перехід на інший вид пенсію, в якій просила перевести її з пенсії за віком на пенсію по державній службі.

Рішенням від 19.09.2023 № 65 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовило позивачу у перерахунку пенсії, посилаючись на те, що робота в податкових органах не є стажем роботи на посадах державного службовця в розумінні Закону України №889, що надає право на призначення пенсії за Законом №889, адже відповідно до ст. 3 Закону №889 його дія не поширюється, окрім інших, на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання. Відповідно до записів трудової книжки №0491957 від 23.07.1990, 13.04.1999 позивач в податкових органах працювала з 24.07.1990 по 02.12.1994 та з 13.04.1999 по 30.06.2010. Посадовим особам контролюючих органів згідно ст. 343 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання (згідно записів трудової книжки заявниці присвоєно персональне звання державного податкового інспектора), відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби. Враховуючи зазначене, до стажу державної служби не зараховано дані періоди роботи в державній податковій інспекції. Таким чином, обчислений стаж роботи державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державної служби для визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №889 можливо зарахувати період з 03.12.1994 по 02.11.1998 та з 01.04.2014 по 01.05.2016, що становить 06 років 02 дні. Отже, станом на 01.05.2016, на день набрання чинності Законом №889 року, ОСОБА_1 не перебувала на посаді державного службовця та не має стажу роботи на посадах державної служби 20 років, отже норми ані п. 10, ані п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, не дотримуються.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача 2 в призначенні пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII).

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 (далі Закон № 3723), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців, за певних умов, на призначення пенсії за віком відповідно до цього закону.

Так, відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723 на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Механізм обчислення стажу державної служби визначений Порядком обчислення стажу державної служби, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі Порядок № 229).

Пунктом 4 Порядку № 229 встановлено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу».

Так, статтею 46 цього Закону визначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема: час перебування на посаді державної служби відповідно до цього Закону; час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

У пункті 6 Порядку також зазначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 №889-VIII стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом (до 01.05.2016) обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Системний аналіз цих норм дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію, відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу», є досягнення такими особами певного віку та наявність відповідного страхового стажу. При цьому, зазначений вік визначається положеннями статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, до 01.05.2016 право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 відповідно до статті 90 Закону від 10.12.2015 № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом з тим, законодавець визначив певні умови за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону України «Про державну службу» № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723 після 01.05.2016, є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону від 16.12.1993 №3723 і Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 № 889-VIII, а саме щодо віку, стажу державної служби або стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта серії НОМЕР_1 , досягла віку 60 років.

Відповідач 2 не зарахував до стажу державної служби позивача періоди роботи в податкових органах з 24.07.1990 по 02.12.1994 та з 13.04.1999 по 30.06.2010, посилаючись на те, що робота в податкових органах не є стажем роботи на посадах державного службовця в розумінні Закону України №889, що надає право на призначення пенсії за Законом №889, адже відповідно до ст. 3 Закону №889 його дія не поширюється, окрім інших, на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання.

Суд не погоджується з таким висновком пенсійного органу з огляду на таке.

Як зазначив суд вище, відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 №889-VIII, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом (до 01.05.2016) обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, у спірному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою КМУ від 03.04.1994 № 283 (далі Порядок №283).

Пунктом 1 Порядку № 283 регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби.

Пунктом 4 Порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон № 509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України (далі ПК України).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 15 Закону № 509-XII посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби. Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».

Пунктом 342.4 статті 342 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 344.1 статті 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

У постанові від 22.10.2013 у справі №21-340а13 (№ рішення в ЄДРСР 35667359) Верховний Суд України з посиланням на норми Закону № 509-XII вказав, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

В зазначеній постанові колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Також колегія суддів в постанові зазначила, що розпорядження КМУ від 12.09.1997 №503-р Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців не є підставою для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, оскільки зазначений акт виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.

Частиною другою статті 46 Закону №889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою КМУ від 25.03.2016 №229 (далі Порядок № 229), які діють з 01.05.2016, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

При цьому, пунктом 5 Порядку 229 визначено, що стаж державної служби обчислюється у днях, місяцях і роках.

Верховний Суд України сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08.10.2013 у справі № 21-275а13 вказано, що аналіз положень ст. 37 Закону №3723, Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року №509-ХІІ (чинного на час роботи позивача в податковому органі) дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723.

Аналогічний підхід застосування наведених норм права висловлений і Верховним Судом у постанові від 03.07.2018 (справа № 586/965/16-а) та підтримав в подальшому Верховним Судом у постанові від 18.03.2021 (справа № 500/5183/17).

З 12.08.2012 нормами ПК України встановлено, що державна податкова справа - сфера діяльності контролюючих органів, передбачена ПК України і іншими актами законодавства України, спрямована на формування і реалізацію державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборі; платежів. Посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з пунктом 342.6 статті 342 ПК України правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України «Про державну службу» та іншими законами.

Посадовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій присвоюються спеціальні звання. Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України (пункт 343.2 статті 343 ПК України).

Відповідно до положень статті 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Частиною другою статті 46 Закону № 889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою КМУ від 25.03.2016 №229, які діють з 01.05.2016, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

З матеріалів справи вбачається, що згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.07.1990 та серії № 0491957 від 13.04.1999 ОСОБА_1 за спірний період:

24.07.1990 прийнята на посаду начальника відділу обліку і звітності Державної податкової інспекції по Катеринопільському району по переводу з к-пу ім. Леніна по погодженню між керівниками (наказ № 13 від 24.07.1990);

02.12.1994 звільнена з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗПП (наказ № 18-к від 02.12.1994);

13.04.1999 призначена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділення податкових розслідувань Шполянського міжрайонного відділу податкової міліції (наказ № 19-о від 15.04.1999);

13.04.1999 прийняла присягу «Державного службовця» на підставі ст. 17 ЗУ «Про державну службу»;

30.09.1999 присвоєно спеціальне звання «Інспектора податкової служби 3-го рангу» (наказ № 56 від 30.09.1999);

01.10.1999 призначена старшим держподатревізором-інспектором відділення податкових розслідувань Головного відділу податкової міліції Шполянської ОДПІ (наказ № 64-о від 20.10.1999);

01.06.2000 призначена старшим держподатревізором-інспектором відділення податкових розслідувань відділення податкової міліції Шполянської ОДПІ (наказ № 53-о від 03.06.2000);

09.08.2000 призначена старшим держподатревізором-інспектором відділення податкових розслідувань відділення дослідчих перевірок відділу податкової міліції Шполянської ОДПІ (наказ № 93-о від 15.08.2000);

02.07.2001 призначена на посаду головного державного податкового ревізор-інспектора відділення дослідчих перевірок відділу податкової міліції Шполянської ОДПІ (наказ № 62-о від 10.07.2001);

30.09.2002 присвоєно персональне звання інспектор податкової служби 2 рангу (наказ № 65-о від 30.09.2022);

01.09.2002 призначена головним державним податковим ревізором-інспектором відділення дослідчих перевірок ВПМ Шполянської ОДПІ (наказ № 57-о від 01.09.2002);

19.06.2003 призначена головним державним податковим ревізор-інспектором відділення дослідчих перевірок ВПМ Звенигородської ОДПІ (наказ № 43-о від 1806.2023);

29.10.2004 присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби 1 рангу» (наказ № 133-о від 29.10.2004);

01.11.2004 призначена головним державним податковим ревізор-інспектором відділення дослідчих перевірок ВПМ Звенигородської ОДПІ (наказ № 135-о від 01.11.2004);

12.10.2005 звільнена за ст. 36 п. 5 КЗпП України (в зв`язку з переведенням до Звенигородської ОДП) (наказ № 176-0 від 12.10.2005);

13.10.2005 призначена на посаду завідуючої сектором справляння податків з фізичних осіб Катеринопільського відділення Звенигородської об`єднаної державної податкової інспекції (наказ № 41-о від 13.10.2005);

26.12.2005 призначена в порядку переведення на посаду начальника Звенигородської ОДПІ у Черкаській області (наказ № 2428-о від 26.12.2005);

26.12.2005 присвоєно спеціальне звання радника податкової служби ІІІ (третього) рангу (наказ № 2428-о від 26.12.2005);

29.06.2006 звільнена у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу п. 6 ст. 40 КЗпП України (наказ № 629-о від 29.06.2006);

03.07.2006 призначена виконуючою обов`язки начальника державної податкової інспекції у Звенигородському районі Черкаської області (наказ № 64-о від 30.06.2006);

05.07.2006 призначена начальником державної податкової інспекції у Звенигородському районі Черкаської області (наказ № 662-о від 05.07.2006);

01.09.2007 присвоєно спеціальне звання радника податкової служби І (першого) рангу (наказ № 216-о від 20.08.2007);

03.06.2010 звільнена 29.02.2008 з посади начальника державної податкової інспекції у Звенигородському районі Черкаської області у зв`язку з поновленням на роботу працівника, який раніше виконував цю роботу, п. 6 ст. 40 КЗпП України (наказ № 436-о від 29.02.2008).

Згідно з довідкою Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області від 11.09.2023 № 7/04-22 стаж державної служби позивача складає 21 рік 05 місяців 07 днів.

Відповідно до довідки Головного управління ДПС у Черкаській області від 14.11.2023 № 129/23-00-11-01-24 позивач працювала в органах податкової служби Черкаської області з 24.07.1990 по 02.12.1994 начальником відділу державної податкової інспекції по Катеринопільському району (04 р. 04 м. 09 д.), з 13.04.1999 по 12.10.2005 старшим державним податковим ревізором-інспектором, головним державним податковим ревізором-інспектором Управління податкової міліції ДПА в Черкаській області (06 р. 05 м. 30 д.), з 13.10.2005 29.06.2006 завідуючою сектором, начальником Звенигородської об`єднаної державної податкової інспекції у Черкаській області (08 м. 17 д.), 03.07.2006 06.06.2010 в. о. начальника, державної податкової інспекції у Звенигородському районі Черкаської області (03 р. 11 м. 01 д.), всього 15 р. 05 м. 27 д.

При цьому, суд врахував, що відповідач 2 спірним рішенням зарахував період з 03.12.1994 по 02.11.1998 та з 01.04.2014 по 01.05.2016, що становить 06 років 02 дні, до стажу державної служби.

Також з трудової книжки вбачається, що станом на 01.05.2016 (дату набрання чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII) позивач працювала на посаді голови Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області, а саме 20.01.2015 була призначена на зазначену посаду (розпорядження Президента України № 50/2015-рп від 19.01.2015) та 21.08.2019 звільнена із займаної посади (розпорядження Президента України № 268/2019-рп від 19.08.2019, розпорядження РДА № 23-к від 21.08.2019).

При цьому, суд врахував, що посада голови Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області відноситься до посад державної служби з огляду на те, що згідно статті 48 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 №586-XIV посадові особи місцевих державних адміністрацій є державними службовцями, їх основні права, обов`язки, відповідальність, умови оплати праці і соціально-побутового забезпечення визначаються Законом України "Про державну службу".

Отже, посада голови Катеринопільської районної державної адміністрації Черкаської області, на якій працювала позивач у період з 20.01.2015 по 21.08.2019, відноситься до посад державної служби.

Враховуючи зазначені вище норми права, суд вважає висновок відповідача стосовно того, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, є невірним, оскільки суперечать нормам діючого законодавства.

Враховуючи викладене, періоди роботи позивача в податкових органах в період з 24.07.1990 по 02.12.1994 та з 13.04.1999 по 03.06.2010 зараховуються до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

При цьому, суд врахував, що позивач просить зарахувати їй до стажу державної служби періоди роботи в органах Державної податкової служби період, зокрема, з 13.04.1999 по 30.06.2010. Разом з тим, як встановив суд позивач працювала на посаді начальника державної податкової інспекції у Звенигородському районі Черкаської області по 03.06.2010, а не по 30.06.2010, що підтверджується даними трудової книжки та довідкою Головного управління ДПС у Черкаській області від 14.11.2023 № 129/23-00-11-01-24.

Отже, станом на 12.09.2023 стаж роботи позивача на вищезазначених посадах, які дають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» складав більше 20 років.

З врахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач 2 безпідставно не зарахував до стажу державної служби позивача її роботу в податкових органах на підставі поданої заяви від 12.09.2023, а тому оскаржуване рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 19.09.2023 №65 про відмову у перерахунку позивачу пенсії в частині відмови позивачу у зарахуванні до стажу державної служби періоду роботи в податкових органах з 24.07.1990 по 02.12.1994 та з 13.04.1999 по 03.06.2010 є протиправним та таким що підлягає скасуванню, а позов в цій частині задоволенню.

Тому, зважаючи на те, що у ОСОБА_1 стаж державної служби станом на 01.05.2016 склав понад 10 років та станом на зазначену дату вона займала посаду, що відноситься до посад державної служби, а також, що стаж роботи останньої на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців складає не менше 20 років, то за нею зберігається право на призначення пенсії на підставі до ст. 37 Закону №3723-ХІІ згідно п. 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII та, відповідно, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії, призначеної їй на підставі Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця відповідно до Закону № 3723-XII.

З врахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідачем ГУ ПФУ у Вінницькій області безпідставно відмовлено в переведенні на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII на підставі поданої заяви від 12.09.2023, а тому оскаржуване рішення ГУ УПФ у Вінницькій області від 19.09.2023 №65 про відмову в переведенні з пенсії по віку, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У спірному випадку відповідач 2 належними та допустимими доказами не довів правомірності прийнятого рішення щодо відмови позивачу в переведенні з одного виду пенсії на інший, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обгрунтованими.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Під час розгляду цієї справи суд надав оцінку тим підставам, які, на думку відповідача, перешкоджали призначенню позивачу пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Разом з тим, у зв`язку із скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду питання про призначення позивачу пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ вважається незакінченою і пенсійний орган, реалізуючи свої законні повноваження щодо призначення пенсії, повинен повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, оскільки саме Пенсійний фонд України є тим органом до компетенції якого віднесена функція щодо обрахунку страхового стажу, обчислення розміру пенсії, та вирішення питання щодо наявності права у особи на пенсію. Суд вказує, що пенсійним органом не надано оцінку наявності у позивача права на пенсію із урахуванням спірного періоду роботи у сукупності із іншими критеріями, які дають право на пенсію державного службовця та її розмір.

Крім того, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести позивача з одного виду пенсії на інший з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 11.09.2022 №8/05-20, №9/05-20, та здійснити виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум, задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними, так як пенсійний орган в цій частині жодне рішення не приймав. Тому, суд не може підмінити цей державний орган та прийняти замість такого суб`єкта владних повноважень рішення, або ж надати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, віднесених до компетенції такого органу, адже такі дії виходять за межі визначених для суду повноважень законодавцем.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з частковим задоволення позову судові витрати підлягають розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Позивач сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн, отже на відповідача 2 покладаються судові витрати у сумі 536,80 грн (розрахунок: 1073,60/2).

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 19.09.2023 №65 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке Шосе, буд. 7, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до стажу державної служби періоди роботи в органах Державної податкової служби з 24.07.1990 по 02.12.1994 та з 13.04.1999 по 03.06.2010.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке Шосе, буд. 7, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 12.09.2023 про переведення з пенсії за віком, призначеної їй відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» від 09.07.2023 № 1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII з урахуванням висновків суду за наслідками розгляду цієї справи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке Шосе, буд. 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО