Справа № 676/7086/23
Суддя: Швець О. Д.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 676/7086/23
Номер провадження 2-а/676/82/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді - Швець О.Д.,

з участю секретаря Чекашкіної О.Л

розглянувши в письмовому провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янець-Подільському цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 (смт. Міжгір`я) Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції Афоніна Артема Валерійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксованого у неавтоматичному режимі ЕАТ №7877726 від 05.10.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 (смт. Міжгір`я) Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції Афоніна Артема Валерійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксовані у неавтоматичному режимі ЕАТ №7877726 від 05.10.2023 року. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 05.10.2023 року близько 15 год. 55 хв. ОСОБА_1 керуючи належним його дружині транспортним засобом автомобілем Ford Edge д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Р-21 «Долина - Хуст», проїжджаючи через с. Сойми, Міжгірської селищної територіальної громади, Хустського району, Закарпатської області, дотримуючись вимог Правил Дорожнього руху України, був зупинений патрульним нарядом відділення поліції №2 (смт. Міжгір`я) Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області за те, що нібито керував автомобілем без увімкнутих денних ходових вогнів поза населеним пунктом, чим порушив п. 9.8. Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП. Постановою ЕАТ №7877726 від 05.10.2023 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу. З постановою не погоджується, оскільки правопорушення не вчиняв, рішення по справі винесено без належного обґрунтування, із порушенням норм матеріального та процесуального права. Диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку, що у даному випадку не мало місце, що виключає в його діях склад адміністративного правопорушення. На момент зупинки транспортного засобу позивач перебував у межах населеного пункту с. Сойми, Міжгірської територіальної громади, Хустського району, Закарпатської області, про що зазначено в самій постанові. А в населеному пункті обов`язку вмикати денні ходові вогні (ближнє світло фар) не виникає. Під час розгляду адміністративної справа процедура відповідачем була проігнорована: не оцінені докази вчиненого правопорушення, не надано можливість ознайомитись з матеріалами справи. У п. 7 постанови відсутні будь-які відомості щодо конкретних матеріалів справи на підставі яких інспектор дійшов до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Відсутність доказів вчиненого позивачем правопорушення, не дослідження їх під час розгляду справи ставить під сумнів об`єктивність на обґрунтованість постанови, що оскаржується. Просить скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серія ЕАТ №7877726 від 05.10.2023 року, справу закрити.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, про час і місце слухання справи повідомлені своєчасно, від представника ГУНП в Закарпатській області надійшов відзив на позов, проти задоволення позову заперечує. Заперечення обґрунтовує тим, що за приписами п. 9.8 ПДР під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене. За порушення припису п. 9.8 ПДР передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Відповідно ст. 222 КУпАП, п. 4 розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів розгляд справи відбувається за місці вчинення адміністративного правопорушення. Інспектором Афоніним А.В. було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постановусерія ЕАТ №7877726 від 05.10.2023 року. Інспектором відбулось фіксування порушення позивачем ПДР, що є доказом по справі про адміністративне правопорушення. Посилання позивача на порушення ГУНП законодавства в даному випадку є безпідставним, необгрунтованим, а позовні вимоги не підлягають задоволенню. Просить відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали адміністративної справи суд встановив наступне.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАТ №7877726 від 05.10.2023 року позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що 05.10.2023 року на а/д Р-21 «Долина - Хуст» порушив правила користування попереджувальними сигналами, а саме не увімкнув ближнє світло фар поза межами населеного пункту.

Дії позивача були кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції статті.

Згідно відеозапису, долученого відповідачем до матеріалів справи, ОСОБА_1 керував у світлу пору доби автомобілем, на якому не були увімкнені денні ходові вогні

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що ч. 2ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за: порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 вказаного Закону, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1 ПДР України встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 9.1 ПДР України, попереджувальними сигналами є: а) сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою; б) звукові сигнали; в) перемикання світла фар; г) увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби; ґ) увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знаку автопоїзда; д) увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору.

Тобто, перелік попереджувальних сигналів у розумінні Правил дорожнього руху є вичерпним.

Пунктом 9.8 ПДР України визначено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене:

а) у колоні;

б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів;

в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей;

г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів;

ґ) на транспортному засобі, що буксирує;

д) у тунелях.

На всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах можна ввімкнути дальнє світло фар або додатково протитуманні фари за умови, що це не буде засліплювати інших водіїв.

Згідно з п.1.10 ПДР України, денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Ближнє світло фар також відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів.

Правило п. 9.8 ПДР України фактично визначає порядок їх використання на рівні із вимогами розділу 19 Правил, незважаючи на положення п.9.1 Правил, якими передбачено, що увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також попереджувальним сигналом.

Таким чином, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом, та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог ПДР України передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а отже твердження позивача про безпідставність застосування даної норми є необґрунтованим.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 23 червня 2020 року по справі № 760/4739/17, з яких вбачається, що за аналогічне правопорушення передбачена відповідальність, згідно з ч. 2ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Приписами ст. 280 КУпАП обумовлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена відповідними частинами ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Частина 4 статті 258 КУпАП передбачає, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідачем на підтвердження правомірності винесення постанови, що оскаржується, долучений відеозапис.

Постанова від 05.10.2023 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП не містить посилання на технічний засіб, яким зроблений відеозапис.

Верховний Суд зазначив у постанові від 13.02.2020 р. у справі № 524/9716/16-а, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатись належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, наголошено на неприпустимості спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Дослідивши долучений до матеріалів справи відеозапис суд зазначає, що відповідачем не було дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, з огляду на наступне.

Згідно Розділу ІІІ Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 222 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи;

2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці);

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Згідно з п.1, 5 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

При виявленні адміністративного правопорушення та притягненні особи до адміністративної відповідальності складання процесуального документа повинно відбуватись з дотриманням вимог порядку оформлення постанови, які передбачені нормами КУпАП та Законом України "Про Національну поліцію".

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що на ньому не зафіксовано процедуру розгляду справи, відповідачем не роз`яснено процесуальних прав та обов`язків порушника.

Таке не роз`яснення не може вважатися виконанням поліцейським вимог ст. 268 КУпАП.

Позивач звертає увагу суду на недотримання відповідачем процедури розгляду адміністративної справи.

Відповідач не спростував, обставин щодо недотримання посадовою особою відповідача роз`яснення особам, які беруть участь у розгляді справи, їх прав і обов`язків, дотримання інших вимог Інструкції №1395 та КУпАП, що свідчить про протиправність прийнятої постанови.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про недотримання посадовою особою відповідача процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішення справи на підстави особистого спостереження інспектором порушення водієм ПДР за відсутності інших належних та допустимих доказів, у зв`язку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, постанова ЕАТ №7877726 від 05.10.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідльаності за ч. 2 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, фактично понесені стороною, на користь якої ухвалено судове рішення в адміністративній справі, витрати на правову допомогу у такій справі підлягають компенсації за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на підставі рішення суду.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження повноважень для надання правничої допомоги адвокатом Лященко А.М. надано: договір про надання правничої допомоги, укладений 09.10.2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Лященко А.М., ордер серія АІ №1495326 від 15.11.2023 року.

Згідно акту приймання-передачі №1 від 12 жовтня 2023 року сторони підтвердили, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 09 жовтня 2023 року щодо надання правової допомоги в адміністративній справі про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення роботу виконано наступний обсяг робіт: ознайомлення з матеріалами справи, консультація клієнта стосовно правових підстав подання адміністративного позову про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані у неавтоматичному режимі ЕАТ № 7877726 від 05.10.2023 року, роз`яснення правової позиції та подальших дій Клієнта у справі, аналіз законодавства України та пошук необхідної судової практики для складання позовної заяви (1 год.) 1500 грн., підготовка та написання адміністративного позову про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані у неавтоматичному режимі ЕАТ № 7877726 від 05.10.2023 року, формування додатки (2 год.) 3000 грн. Жодних претензій та зауважень щодо надання правової допомоги у сторін немає.

На підтвердження оплати за отримані послуги адвокатом надано платіжну інструкцію № Р24АD4676 від 12.10.2023 року.

Щодо прийняття доказу оплати послуг адвоката у вигляді платіжної інструкції № Р24АD4676 від 12.10.2023 року, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року в адміністративній справі № 727/4597/19. Суд касаційної інстанції звернув увагу, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Отже, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд доходить висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню, розмір у розмір 4500 грн., який, за висновком суду, є співмірним з особливостями спору та обставинами в даній адміністративній справі.

Відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 122, 245, 280, 283, 287-289, 293 КУпАП, ст. ст. 2, 6, 9, 77, 241-246, 255, 286, КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 (смт Міжгір`я) Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції Афоніна Артема Валерійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксовані у неавтоматичному режимі задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАТ № 7877726 від 05.10.2023 р. винесену інспекторем сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 (смт. Міжгір`я) Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції Афоніним Артемом Валерійовичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, провадження у справі закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, , юридична адреса: вул. Ференца Ракоці, 13, м. Ужгород, Закарпатська область.

Відповідач: інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 (смт. Міжгір`я) Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції Афонін Артем Валерійович, юридична адреса: вул. Воз`єднання, 1, смт. Міжгір`я, Хустського району, Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д.