Справа № 440/15076/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 р.Справа № 440/15076/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2023, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 23.10.23 по справі № 440/15076/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного спеціаліста відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації ОСОБА_2 , Департаменту з питань реєстрації треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного спеціалісту відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації ОСОБА_2 , Департаменту з питань реєстрації, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просить суд: про визнання протиправним та скасування рішення Головного спеціаліста відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації ОСОБА_2 від 02.10.2023 №01-12-05.1-05/8000 про відмову у знятті ОСОБА_4 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання Департаменту з питань реєстрації зняти ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного спеціаліста відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації ОСОБА_2 , Департаменту з питань реєстрації, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про оскарження рішень.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 року, відкрити провадження у справі та направити її для продовження розгляду до Полтавського окружного адміністративного суду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в тексті оскаржуваної ухвали суд визнає наявність у цьому спорі суб`єкта владних повноважень і обрання позивачем способу захисту порушеного права, що притаманний адміністративному судочинству, але далі робить хибний висновок про наявність в даному випадку спору про захист права конкретної особи на майно чи житло. Будь-яких правових норм чи фактів, які б підтверджували цей висновок, суд не наводить. Вказує, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.1 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» дія цього Закону не поширюється на відносини, пов`язані з виникненням, переходом та припиненням права власності на житло та права користування житлом. Декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила. Стверджує, що позивач не оскаржує право користування відповідним житловим приміщенням ОСОБА_5 і не ставить вимог щодо його виселення. Зауважує, що спір стосується виключно неправомірності та необґрунтованості рішення головного спеціаліста відділу ведення реєстру територіальної громади ОСОБА_2 стосовно відмови у знятті ОСОБА_4 із зареєстрованого місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 . Наголошує, що для обґрунтування своїх хибних висновків суд першої інстанції посилається на цілий ряд постанов Касаційного адміністративного суду які, як слідує з тексту оскаржуваної ухвали, на його думку є тотожними за містом і суб`єктним складом правовідносин. Зазначає, що судом абсолютно не враховано той факт, що правовідносини, які розглядалися в межах зазначених судових справ, виникли до внесення змін до чинного законодавства, пов`язаних з прийняттям Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Департамент з питань реєстрації подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивачки, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 року без змін. Зазначає, що під час перевірки підстав для зняття із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , за заявою власника житла приватної форми власності згідно з п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», п.п.5 п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», виявлено невідповідність даних щодо зареєстрованого місця проживання у Реєстрі територіальної громади та документів на право власності, тому було відмовлено у проведенні реєстраційної дії.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернулась до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації із заявою про зняття ОСОБА_4 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним спеціалістом відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації ОСОБА_2 прийнято рішення від 02.10.2023 №01-12-05.1-05/8000 про відмову у знятті ОСОБА_4 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважаючи, що таке рішення відповідача є протиправним, порушує права та інтереси позивачки у сфері публічно-правових відносин, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивачки не належить розглядати в рамках адміністративного судочинства, оскільки вони не стосується захисту її прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а мають вирішуватися, з урахуванням суб`єктного складу учасників справи, за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства, за приписами ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України), є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їхнього виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їхніх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У частині першій статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Отже, для розгляду спору у порядку цивільного судочинства даний спір повинен бути пов`язаним із захистом права конкретної особи на майно чи житло.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.1 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» дія цього Закону не поширюється на відносини, пов`язані з виникненням, переходом та припиненням права власності на житло та права користування житлом. Декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Таким чином, декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом з метою скасування рішення Головного спеціаліста відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації ОСОБА_2 від 02.10.2023 №01-12-05.1-05/8000 про відмову у знятті ОСОБА_4 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що володіє на праві спільної часткової власності житловим будинком з частиною господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрований також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2011 році зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . У жовтні 2023 року ОСОБА_1 вирішила зняти з реєстрації, в належному їй на праві приватної власності будинку, колишнього чоловіка ОСОБА_4 , у зв`язку із чим звернулася до управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації.

Департамент з питань реєстрації зауважив, що під час перевірки підстав для зняття із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , за заявою власника житла приватної форми власності згідно з п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», п.п.5 п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», виявлено невідповідність даних щодо зареєстрованого місця проживання у Реєстрі територіальної громади та документів на право власності, тому було відмовлено у проведенні реєстраційної дії.

З вищенаведених обставин вбачається, що спір, який розглядається в цій справі, стосується оскарження рішення суб`єкта владних повноважень з процедурних питань та не пов`язаний зі спором про захист права конкретної особи на майно чи житло.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту позову не встановлено, що даний позов подано на поновлення права позивачки у сфері житлових відносин та спір про зняття реєстрації місця проживання третьої особи може впливати на майнові права та інтереси як позивачки, так і третьої особи. Позивачка не оскаржує право користування відповідним житловим приміщенням ОСОБА_5 і не ставить вимог щодо його виселення.

Спір стосується виключно неправомірності та необґрунтованості, за позицією позивачки, рішення головного спеціаліста відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації ОСОБА_2 від 02.10.2023 №01-12-05.1-05/8000 про відмову у знятті ОСОБА_4 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.09.2019 року у справі № 826/15287/17, та Верховного Суду, викладену у постановах від 22.05.2019 року у справі №826/10011/16, від 18.06.2019 року у справі №537/3653/16-а, від 30.07.2019 року у справі №826/7335/17, від 31.07.2019 року у справі №2340/3949/18, від 18.09.2019 року у справі №826/15287/17, від 05.08.2020 року у справі №265/3034/19, від 21.09.2020 року у справі №260/1539/19 та від 06.10.2021 року у справі №200/1418/21-а, суд першої інстанції не врахував, що правовідносини, які розглядалися в межах зазначених судових справ, виникли до внесення змін до чинного законодавства, пов`язаних з прийняттям Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

В той же час, саме положення вказаного нормативно-правового лягло в основу публічно-правового спору, який виник між позивачкою та суб`єктом владних повноважень, з приводу виконання останнім своїх посадових обов`язків.

У зв`язку з цим, вказані в оскаржуваній ухвалі постанови Верховного Суду не можуть бути взяті до уваги як такі, які є тотожними за містом і суб`єктним складом правовідносин.

За наведених обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного спеціаліста відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації ОСОБА_2 , Департаменту з питань реєстрації, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання протиправним та скасування рішення.

Доводи апеляційної скарги позивачки колегією суддів приймаються в якості належних.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, при прийнятті ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, дійшов помилкових висновків та порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 по справі № 440/15076/23 скасувати.

Справу №440/15076/23 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 22.12.2023 року