Справа № 320/9666/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року справа № 320/9666/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач) та просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не закінчення виконавчого провадження №65408059 на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження;

- зобов`язати Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про закінчення виконавчого провадження №65408059 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 177760,00 грн. та 17776 грн. виконавчого збору.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідачем не вчиняються дії щодо закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із прийняттям Печерським районним судом рішення від 16.08.2022 у справі №757/42770/20-ц про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №1172 від 31.07.2020, на підставі якого і було відкрите виконавче провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 позов залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позову.

28.04.2023 на офіційну електронну адресу суду від позивача надійшли докази усунення недоліків позову, зазначених в ухвалі суду від 12.04.2023, зокрема, заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії. Відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями статті 287 КАС України.

08.09.2023 в Київському окружному адміністративному суді зареєстровано заперечення на скаргу позивача, які надійшли від представника відповідача. У даних запереченнях відповідач стверджує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 ВП №62707657, яка виведена в окреме провадження ВП №65408059 щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 177760,00 грн., винесена відповідно до норм статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

03.12.2023 в Київському окружному адміністративному суд зареєстровано надіслані відповідачем копії матеріалів виконавчого провадження ВП №62707657, №65408059.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

На підставі заяви ОСОБА_2 від 31.07.2020 (вх. 14788/1812-3619 від 03.08.2020) 03.08.2020 старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62707657 з примусового виконавчого напису №1172 від 31.07.2020, який вчинений ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі заборгованості з 10.02.2020 по 10.06.2020 згідно умов Договору утримання дітей, що становить 1 777 600,00 грн.

03.08.2020 старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №62707657.

Також в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанови про арешт коштів боржника від 03.08.2020, про розшук майна боржника від 08.09.2020, про арешт майна боржника від 09.09.2020, складено вимогу виконавця від 08.09.2020 №32545.

02.12.2012 державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про зупинення виконавчих дій ВП №62707657 на підставі пункту 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Надалі, на підставі заяви стягувача державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.04.2021 ВП №62707657, якою також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

У вказаній постанові державним виконавцем також зазначено про виведення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

В подальшому, державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2021 ВП №65408059 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 ВП №62707657.

В межах виконавчого провадження ВП №65408059 державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про арешт коштів боржника.

19.05.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», яка зареєстровано в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 02.06.2023 за №5881/2428-46/9.

Листом від 08.08.2023 вих. №41381 відповідач повідомив заявника, що постанова про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 ВП №62707657, яка виведена в окреме провадження ВП №65408059 щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 177760,00 грн. винесена відповідно до норм статей 3, 27, 40 Закону України про виконавче провадження» та фактично відмовив у закінченні виконавчого провадження.

ОСОБА_1 вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №65408059, з огляду на що звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, серед іншого виконавчих написів нотаріусів.

Частинами 1, 2 статті 27 Закону № 1404-VIII регламентовано, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно із частиною 4 статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно із частиною 1 статті 27 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Як вже було вказано судом вище, виконавче провадження ВП №62707657 було відкрито старшим державним виконавцем на підставі виконавчого напису нотаріуса від 1172 від 31.07.2020.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16.08.2022 у справі 757/42770/20-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції м. Київ, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1172 від 31 липня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою Сабріною Еглерівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у сумі заборгованості з 10.02.2020 року по 10.06.2020 року згідно умов Договору утримання дітей, що становить 1 777 600.00 гривень.

Зменшено розмір аліментів, що сплачуються ОСОБА_1 на утримання дітей за Договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року із 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно до 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.

Зменшено розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за Договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017, допущену з 10 лютого 2020 року з 2 130,000.00 гривень до 220 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок, виходячи із суми аліментів в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно до досягнення ним повноліття.

Встановлено факт нецільового використання аліментів ОСОБА_2 , сплачених ОСОБА_1 за Договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року в період з 29 грудня 2017 року по 10 лютого 2020 року та зобов`язати ОСОБА_2 використовувати аліменти виключно за цільовим призначенням.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 12 593 (дванадцять тисяч п`ятсот дев`яносто три) гривні 20 копійок.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей відмовлено.

В подальшому, ухвалами Печерського районного суду міста Києва від 30.09.2022, від 25.11.2022 у справі №757/42770/20-ц виправлено описки у судовому рішенні від 16.08.2022.

Згідно із відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень рішення у цивільній справі №757/42770/20-ц не оскаржувалось.

Як вже було вказано судом вище, державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.04.2021 ВП №62707657.

Тобто, станом на 28.04.2021 обставини визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не існували, виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII за його заявою.

Натомість, виконавчий документ на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП №62707657, а саме виконавчий напис №1172 від 31.07.2020 визнано таким, що не підлягає виконанню рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16.08.2021 у справі №757/42770/20-ц, що набрало законної сили.

Станом на час відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 ВП №62707657 13.05.2021, яке у свою чергу було відкрито на підставі виконавчого напису нотаріусу, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню, відповідного рішення суду ухвалено не було.

Суд звертає увагу позивача, що за правилами частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, відповідач при винесенні постанови від 13.05.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП №65408059 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 ВП №62707657 діяв правомірно, з урахуванням положень частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII.

Разом з цим, суд критично сприймає посилання позивача на положення частини 4 статті 40 Закону № 1404-VIII, з огляду на наступне.

Так, зазначеною нормою Закону № 1404-VIII регламентовано, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Суд звертає увагу позивача, що постановою від 28.04.2021 ВП №62707657 про повернення виконавчого документу стягувачу було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, відтак відповідачем застосовано положення частини 4 статті 40 Закону № 1404-VIII.

В силу вимог пункту 5 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Отже, суд вказує, що підставною для застосування державним/приватним виконавцем положень пункту 5 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII в межах виконавчого провадження ВП №65408059 є скасування в судовому порядку постанови про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 ВП №62707657, яка, в розрізі пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII, є виконавчим документом.

Резюмуючи викладене, суд вважає відсутніми підстави для застосування відповідачем положень пункту 5 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII в межах виконавчого провадження ВП №65408059, адже постанова про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 ВП №62707657 є чинною та в судовому порядку не оскаржувалась.

Отже, позовні вимоги у спосіб, визначений позивачем, задоволенню не підлягають.

У той же час, суд не може залишити поза увагою, що згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу вимог частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, який набрав чинності 30.03.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі Конвенція).

Прецедентний характер рішень ЄСПЛ потребує ретельного аналізу національного законодавства щодо його узгодженості з правовою позицією Суду в процесуальних питаннях. Конвенція не гарантує захисту теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie), заява № 6694/74, від 13 травня 1980.

Згідно з статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. (Постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18).

Відповідно до частини 1 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Суд, аналізуючи фактичні обставини справи, відмічає, що предметом розгляду даної адміністративної справи не є постанова про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 ВП №62707657.

Між тим, така постанова винесена в межах виконавчого провадження ВП №62707657, відкритого на підставі виконавчого документа, який рішенням Печерського районного суду від 16.08.2021 у справі №757/42770/20-ц визнано таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право мирно володіти своїм майном.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, статті 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Частиною 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції є заборона позбавлення власності інакше як у загально суспільних інтересах та на умовах, передбачених законом. В цій частині встановлюються підстави та обмеження можливого позбавлення права власності.

Відповідно до частини 3 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнається право держави контролювати здійснення права власності та вводити обмеження щодо такого права відповідно до загально суспільних інтересів та сплати податків або штрафів.

Суд, проаналізувавши всі обставини даної адміністративної справи, вважає, що чинне законодавство має прогалину в частині правового регулювання підстав для стягнення виконавчого збору з боржника у разі повернення виконавчого документу стягувачу із подальшим настанням обставин визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в межах виконання якого і було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Отже, в даній конкретній справі наявність відкритого виконавчого провадження ВП №65408059 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 ВП №62707657, винесеної державним виконавцем в процесі виконання виконавчого документа, який в подальшому після його повернення стягувачу на підставі його заяви, визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, порушує статтю 1 Протоколу до Конвенції та має своїм наслідком безпідставне стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору.

Беручи до уваги викладене, суд, враховуючи завдання адміністративного судочинства, у взаємозв`язку із положеннями 13 Конвенції, статті 1 Протоколу до Конвенції вважає, що належним та ефективним захистом порушеного права ОСОБА_1 є скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 ВП №62707657.

При цьому, суд наголошує на тому, що в даному випадку відсутні обставини зміни підстав позову, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, адже останні зводяться виключно до того, що виконавчий документ, на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП №62707657, визнано судом таким, що не підлягає виконанню.

Отже, суд вважає, що спосіб захисту порушеного права позивачем обрано невірно, однак враховуючи підстави позову та зазначене вище, приходить до висновку про можливість виходу за межі позовних вимог шляхом скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 ВП №62707657.

Водночас, при застосуванні судом такого способу захисту порушеного права позивача враховано строки звернення до суду та встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачем ОСОБА_1 окресленої вище постанови.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Підсумовуючи вищевикладене, повно та всебічно проаналізувавши матеріали адміністративної справи суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково шляхом виходу за межі позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу сплаченого ним судового збору у розмірі 2148,00 грн.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Скасувати постанову старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василовича Романа Дем`яновича про стягнення виконавчого збору ВП №62707657 від 03.08.2020.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 21.12.2023.

Суддя Кушнова А.О.