Справа № 420/3731/23
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 грудня 2023 року

м. Київ

справа №420/3731/23

адміністративне провадження №К/990/40997/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Рибачука А.І.

суддів: Коваленко Н.В., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі № 420/3731/23 за позовом керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Служби у справах дітей Одеської міської ради до Департаменту освіти та науки Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - Комунальна установа "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

З касаційної скарги та Єдиного державного реєстру судових рішень видно, що керівник Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Служби у справах дітей Одеської міської ради звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати випускникам загальноосвітніх навчальних закладів комунальної форми власності Київського району міста Одеси, які мали статус дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразової грошової допомоги у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, передбачену частиною сьомою статті 8 Закону України від 13.01.2005 №2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування";

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити всім випускникам загальноосвітніх навчальних закладів комунальної форми власності розташованих на території Київського району міста Одеси, які мали статус дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразову грошову допомогу у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, передбачену частиною сьомою статті 8 Закону України від 13.01.2005 №2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" з розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік".

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.05.2023, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2023 відмовлено у задоволенні позову.

05.12.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі № 420/3731/23 за вищевказаним позовом, з підстави, визначеної пунктами 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Відповідно до положень пункту 8 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на касаційне оскарження регламентовано положеннями статті 328 КАС України, частиною першою якої визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Такі випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно із якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скаржник, обґрунтовуючи право на подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, посилається на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування положень статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру", статті 8 Закону України від 13.01.2005 №2342 -VI "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, від 13.02.2019 у справі №810/2763/17, від 15.10.2019 у справі №903/129/18 та Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №160/12744/22, від 28.01.2021 у справі № 164/1907/16-а, від 18.10.2018 у справі №822/3692/17, від 15.10.2019 у справі № 810/3894/17, від 05.11.2019 у справі №804/4585/18, від 11.08.2020 у справі № 810/2903/18, від 28.01.2021 у справі №380/3398/20 щодо права прокурора на звернення до суду в інтересах держави у випадку встановлення бездіяльності компетентних органів, які неналежно здійснюють свої повноважень у сфері захисту прав дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування щодо отримання ними грошової допомоги.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

У справах №912/2385/18, № 810/2763/17, № 903/129/18 на постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020, від 13.02.2019, від 15.10.2019 у яких та у справах №160/12744/22, №810/3894/17, №804/4585/18, №810/2903/18, № 380/3398/20, № 822/3692/17 на постанови Верховного Суду від 30.03.2023, 15.10.2019, від 05.11.2019, від 11.08.2020, від 28.01.2021, від 18.10.2018 у яких скаржник посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, судові рішення ухвалені в інших правовідносинах (зокрема, за інших предметів спорів, правового регулювання та фактичних обставин у справах), тобто є нерелевантними у порівнянні із оскаржуваними судовими рішеннями у цій справі.

При цьому, незважаючи на те, що у справі № 164/1907/16-а на постанову Верховного Суду від 28.01.2021 у якій скаржник посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, хоча предмет спору і є схожим із спором, який виник у справі, яка розглядається, проте у справі, на постанову Верховного Суду у якій здійснено посилання скаржником, позов заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури було заявлено до суду в інтересах неповнолітньої особи, а не в інтересах відповідного суб`єкта владних повноважень, натомість у цій справі № 420/3731/23 керівник Київської окружної прокуратури м. Одеси заявив позов в інтересах держави в особі Служби у справах дітей Одеської міської ради, що у своїй сукупності не дає підстав для висновку про те, що ці рішення прийняті у справах, правовідносини у яких є подібними, оскільки ухвалені за іншого суб`єктного складу учасників відносин.

Вказане виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваних рішень суду першої та апеляційної інстанції за цією касаційною скаргою, з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки відсутні підстави вважати, що оскаржувані судові рішення та зазначені вище постанови Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду прийняті у справах правовідносини у яких є подібними.

В свою чергу, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) зазначення, або зазначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

Отже, касаційна скарга за формою та змістом не відповідає положенням статті 330 КАС України, оскільки в ній не зазначено належне обґрунтування підстав касаційного оскарження, зокрема, в частині правильного та (або) додаткового визначення підстав касаційного оскарження.

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без руху та встановити скаржнику строк для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги, в якій необхідно зазначити підстави оскарження судового рішення в цій справі (з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу (залишення позовної заяви без руху).

Керуючись статтями 169, 328-332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі № 420/3731/23 залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

........................

........................

........................

А.І. Рибачук

Н.В. Коваленко

С.Г. Стеценко,

Судді Верховного Суду