Справа № 420/34211/23
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в порядку ст. 287 КАС України в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправним та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденко О.С., про стягнення виконавчого збору в сумі 26800,00 грн. від 29.11.2023 року винесену у виконавчому провадженні ВП №73464615.

Ухвалою суду від 13.12.2023 року відкрито провадження та призначено судове засідання на 18.12.2023 року об 14 годині 00 хвилин.

У судове засідання, призначене на 18.12.2023 з`явилася представниця позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, жодних клопотань до суду не надходило.

У судовому засіданні було вирішено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження, представниця позивача не заперечувала.

Враховуючи вищенаведене, судом здійснено розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова про стягнення виконавчого збору в сумі 26800 грн. від 29.11.2023 року, що винесена в межах виконавчого провадження ВП №73464615, є протиправною, оскільки для стягнення виконавчого збору необхідною умовою є вчинення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення, та фактичне виконання рішення суду шляхом примусового виконання рішень. Натомість, старшим державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП №73464615 не було здійснено жодних заходів направлених на примусове виконання рішення суду за виконавчим листом №522/10391/20, а тому у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору. Стягувач ОСОБА_1 , не звертався до Територіального управління з заявою про повернення з депозитного рахунку ТУ ДСА в Одеській області коштів в розмірі 50000,00 грн., рішення суду для добровільного виконання не надходило. Таким чином, про наявність зобов`язання Територіального управління повернути ОСОБА_1 внесенні на депозитний рахунок кошти у розмірі 50000 грн. за рішенням суду, що вступило в законну силу, ТУ ДСА в Одеській області дізналось лише з постанови про відкриття виконавчого провадження 29.11.2023 року. 30.11.2023 року, на наступний день після того, як стало відомо про наявність відповідного зобов`язання, Територіальне управління добровільно виконало рішення суду й перерахувало кошти у сумі 50000 грн. ОСОБА_1

19.12.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Закон України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий збір не стягується, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, пред`явлення виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження, вже означає примусове виконання. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, а розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню. Крім того, позивачем не було повідомлено відділ примусового виконання про виконання вимог виконавчого листа №522/10391/20, виданого 21.11.2023. Державний виконавець діяв в межах, визначених законодавством та в межах наданих йому повноважень, тому оскаржувана постанова у повній мірі відповідає ЗУ "Про виконавче провадження".

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

На виконанні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП№73464615 з примусового виконання виконавчого листа №522/10391/20, виданого 21.11.2023 року Приморським районним судом м. Одеси про зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації У країни в Одеській області (65005, м. Одеса, вул. Бабеля 2) повернути ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 . АДРЕСА_1 ) внесенні на депозитний рахунок кошти у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, які було сплачено на рахунок №UA0005435, одержувач: ДКСУ м. Київ, згідно квитанції 237С-147М-НЕЗТ-4С3Р від 20.08.2020 року.

Відділом примусового виконання 29.11.2023 року за вх. №15267 була зареєстрована заява ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа по справі № 522/10391/20, виданого 21.11.2023 року Приморським районним судом міста Одеси, про зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України повернути ОСОБА_1 внесені на депозитний рахунок кошти у розмірі 50000,00 грн.

29.11.2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденком Олександром Сергійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 73464615 за виконавчим листом № 522/10391/20, виданим 21.11.2023 року.

Також, 29.11.2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденком Олександром Сергійовичем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №73464615 у розмірі 26800,00 гривень.

У матеріалах справи наявна службова записка №8684/23 від 04.12.2023 року, в якій зазначено: "За результатами перевірки системи КП "Д-3" станом на 01.12.2023 р. за період з 01.01.2023 по 01.12.2023 року встановлено, що до ТУ ДСА У країни в Одеській області заява ОСОБА_1 про повернення з депозитного рахунку коштів у розмірі 50000 грн, внесених в якості забезпечення позову, не надходила".

Відповідно до платіжної інструкції №3987 від 30.11.2023 року ТУ ДСА України в Одеській області перераховано кошти у розмірі 50000 грн. ОСОБА_1 на рахунок, зазначений в заяві ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження, а саме НОМЕР_2 у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», у призначенні платежу зазначено: "повернення зустрічного забезпечення позову; зг.ухв.Приморськ.р/с. м.Одеса.-05.11.23 р №522/10391/20".

Вважаючи стягнення з позивача виконавчого збору протиправним, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За приписами ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ч.ч.1, 3, 6 ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Аналізуючи наведені правові норми, суд вважає, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа. При цьому, в межах одного виконавчого провадження може бути стягнено суму виконавчого збору лише пропорційно фактично стягнутим грошовим коштам.

Відповідно до вимог ст.42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Отже, приймаючи одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову і про стягнення з боржника виконавчого збору, державний виконавець діє правомірно відповідно до норм чинного законодавства.

Верховним Судом від 28.02.2019 р. у справі № 819/1116/17 визначено, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Також суд зазначає, що з аналізу норм Закону № 1404-VIII вбачається, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Згідно ч.9 ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 р. № 14 роз`яснено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

На підставі наведеного, суд вважає, що виконавчий збір не стягується у разі добровільного виконання рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження починається примусове виконання рішення суду, за яке передбачено стягнення виконавчого збору у визначеному законом розмірі.

Також, у Постанові від 11.03.2020 р. у справі № 2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення. Таким чином, відповідно до усталеної судової практики, стягнення виконавчого збору можливе лише у розмірі, пропорційному фактично стягнутим грошовим коштам.

Відповідно до ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області не було учасником справи №522/10391/20.

Відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу…

У даному випадку позивач не був учасником у справі №522/10391/20 та зазначає, що про обов`язок перерахувати кошти ОСОБА_1 дізнався лише з постанови про відкриття виконавчого провадження, адже заяви від ОСОБА_1 про добровільне виконання рішення суду йому не надходило.

Відповідачем не спростовано та не надано будь-яких доказів, що позивачу було відомо про рішення Приморського районного суд м. Одеси від 05.11.2020 року до відкриття виконавчого провадження 29.11.2023 року.

Також суд звертає увагу, що 29.11.2023 року з постанови про відкриття виконавчого провадження позивач дізнався про обов`язок перерахувати кошти ОСОБА_1 , а на наступний день 30.11.2023 року кошти ОСОБА_1 були перераховані на зазначений рахунок у сумі 50000 грн., відповідно рішення суду було виконано в повному обсязі.

Таким чином, суд вважає, що у разі звернення ОСОБА_1 до позивача з заявою про добровільне виконання рішення суду, таке рішення могло бути виконано позивачем в добровільному порядку до моменту відкриття виконавчого провадження, але оскільки позивач дізнався про відповідний обов`язок лише з постанови про відкриття виконавчого провадження, то це позбавило його права виконати рішення суду в добровільному порядку.

Суд зазначає, що Територіальне управління приймало достатні, своєчасні та необхідні заходи щодо виконання рішення суду в найкоротші терміни, з моменту, як дізналось про наявність рішення, що вступило в законну силу.

Крім того, для стягнення виконавчого збору необхідною умовою є вчинення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення, та фактичне виконання рішення суду шляхом примусового виконання рішень.

Відповідачем не доведено здійснення жодних заходів направлених на примусове виконання рішення суду за виконавчим листом №522/10391/20, а тому у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Суд звертає увагу, що відповідач приймаючи одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, діяв правомірно відповідно до норм чинного законодавства, однак оскільки державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі, реальне виконання рішення суду (повернення коштів ОСОБА_1 ) ніяким чином не пов`язане з діяльністю старшого державного виконавця, тому постанова про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, суд вважає, що позивачем добросовісно виконано зобов`язання по поверненню коштів у розмірі 50000 грн. ОСОБА_1 у найкоротший термін з моменту обізнаності про наявність відповідного рішення суду, яке вступило в законну силу. Натомість, відповідачем не було вчинено жодних дій по стягненню з позивача відповідної суми коштів у розмірі 50000 грн., відповідно до якої стягується сума виконавчого збору, а тому правові підстави для стягнення виконавчого збору в сумі 26800 грн. відсутні.

З огляду на викладене, позовна заява Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області підлягає задоволенню.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, розподіл судових витрат зі сплати судового збору на користь позивача не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (65005, м.Одеса, вул.Бабеля, буд.2, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65091, м.Одеса, вул. Разумовська, 37, ) про визнання протиправним та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденко О.С., про стягнення виконавчого збору в сумі 26800,00 грн. від 29.11.2023 року винесену у виконавчому провадженні ВП №73464615.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана відповідно до положень ч.6 ст.287 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.