Справа № 520/6421/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 р. Справа № 520/6421/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., м. Харків, повний текст складено 29.08.23 по справі № 520/6421/23

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі ДС України з безпеки на транспорті, відповідач), в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за № 335852 від 28.02.2023; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог послалась на протиправність спірної постанови № 335852 від 28.02.2023, якою позивача незаконно притягнуто до господарсько-адміністративної відповідальності на підставі абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України « Про автомобільний транспорт» за порушення вимог ст. 53 вказаного закону. Стверджує, що вказаною нормою закріплено вичерпний перелік документів, які повинен мати перевізник при здійсненні міжнародних перевезень вантажів резидентами України, однак до нього не входить роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія, відсутність якої слугувало підставою для накладення штрафу на ОСОБА_1 .

Зауважила, що Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385), саме на водія, а не на перевізника, покладено обов`язок мати при собі роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. Водночас, позивач сумлінно виконує приписи розділу ІІІ Інструкції № 385, а саме: забезпечує водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю паперу для роздруківки даних з цифрового тахографа; зберігає протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку інформації, інформацію, отриману за допомогою тахографа, аналізує інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, забезпечує належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснює періодичні інспекції, які включають перевірку виконання вимог до експлуатації тахографа та виконує інші вимоги Інструкції № 385.

Звернула увагу, що за змістом п. 7 ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» саме на водіїв покладено обов`язок виконання певних дій, зокрема пред`являти роздруківку даних роботи тахографа. Крім того, у разі порушення вказаної норми відповідач у постанові повинен був вказати конкретне порушення з боку водія - не надання тахокарти або не надання роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, однак цього не зробив.

Наполягала, що відповідачем не надано доказів на підтвердження повноважень посадових осіб, які фактично проводили перевірку 02.02.2023 року на трасі Київ Одеса 210 км + 450 м, на здійснення такої перевірки та законності її організації. Крім того, у спірних правовідносинах відповідачем не підтверджено повноважень начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті А. Тимчук на розгляд матеріалів перевірки та ухвалення постанови про застосування штрафу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 у справі № 520/6421/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (проспект Перемоги, 14, місто Київ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, не повне з`ясування справи та не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати судове рішення суду першої інстанції від 29.08.2023 по справі № 520/6421/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання противоправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №335852 від 28.02.2023 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції, вказуючи, що саме невикористання позивачем особистої картки водія стало підставою притягнення позивача до відповідальності, залишив поза увагою, що позивач та водій це різні особи, і цей факт підтверджується матеріалами справи.

На час здійснення перевірки вичерпний перелік документів, який визначений абз. 3 частини 1 статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», був наявний у позивача, чому не було надано належної оцінки судом першої інстанції та залишено поза увагою, що підставою притягнення до відповідальності позивача відповідно до Акту № 349622 від 02.02.2023 слугувала відсутність у водія ОСОБА_2 роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія за 02.02.2023, що є порушенням статті 53 цього Закону На думку позивача, притягнення його до відповідальності за невиконання дій, які повинен вчинити саме водій, а не позивач, є порушенням закону щодо невірного визначення суб`єкту правопорушення.

Звернула увагу, що в направленні на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) за № 012933 від 26 січня 2023 року міститься посилання на щотижневий графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) від 26 січня 2023 року № 4591/43/27-23. Однак, графік, наданий відповідачем до матеріалів справи, не містить в собі реєстраційний номер № 4591/43/27-23, що вказує на відсутність правового зв`язку між графіком та направленням, та, як наслідок, відсутність повноважень посадових осіб на проведення перевірки 02.02.2023 року на трасі Київ Одеса 210 км + 450 м.

Пославшись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 826/442/13-а та від 20 березня 2018 року у справі № 810/1438/17, зауважив, що рішення контролюючого органу, прийняте на підставі незаконної перевірки, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Стверджувала, що не зазначення відповідачем конкретного пункту ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», який, нібито порушив позивач, свідчить про те, що зміст постанови є таким, що не розкриває зміст події, яка кваліфікується, як правопорушення.

На підставі викладеного, вважає спірну постанову відповідача необґрунтованою та такою, що не може мати юридичних наслідків у вигляді зобов`язання по сплаті штрафу.

Відповідач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне і обґрунтоване. Вказав, що перевірка позивача була проведена відповідно до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі Порядок № 1567), на підставі Щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області та направлення на перевірку № 012933 від 26.01.2023, 02.02.2023. Наполягав на дотриманні відповідачем порядку повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, оскільки повідомленням № 10795/40/24-23 від 21.02.2023, направленим поштою 21.02.2023 (№ 828), ОСОБА_1 було викликано для розгляду справи на 28.02.2023 з 9.00 до 12.00. При цьому, позивач не оспорює обставини дотримання відповідачем процедурних питань, пов`язаних з розглядом справи.

З огляду на те, що у розумінні вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» суб`єктом відповідальності за ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» є саме автомобільний перевізник, просив відхилити доводи апелянта про невірне визначення суб`єкта правопорушення та застосування штрафу до позивача, а не водія.

З посиланням на п. 3.5 та п. 3.6 Інструкції № 385, враховуючи обладнання транспортного засобу ОСОБА_1 тахографом, зазначив, що обов`язок забезпечити належну роботу тахографу покладено саме на позивача у справі, а водій повинен мати при собі картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа.

Також вказав, що присвоєння реєстраційного номеру щотижневому графіку проведення рейдових перевірок відповідає Національному стандарту ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», прийнятому наказом ДП «Український науково-дослідний i навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП «УкрНДНЦ») від 01.07.2020 № 144.

Зауважив, що спірна постанова складена за формою, яка відповідає вимогам додатку до Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, Постанова про накладення адміністративно-господарського штрафу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 р. № 422 (далі Порядок № 422). Крім того, за своїм змістом постанова не повинна розкривати подій правопорушення, а лише має бути заповненою належним чином. Так, у постанові, в розділі «порушення законодавства про автомобільний транспорт» зазначено стаття та Закон України, який порушено автомобільним перевізником, а в розділі «відповідальність за яке передбачена» конкретизується абзац, частина та стаття Закону.

У надісланій до суду відповіді на відзив позивач, підтримавши попередню власну позицію, наполягав, що постанова про скоєння ОСОБА_1 адміністративно господарського правопорушення є актом суб`єкта владних повноважень, яким застосовано до правопорушника покарання у вигляді штрафу, а відтак має відповідати вимогам обґрунтованості. Однак, наявність лише посилання у постанові ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», яка є банкетною та диспозиція якої викладена майже на 3 х аркушах, жодним чином не обґрунтовує та не розкриває учасникам справи суть порушення.

Інші доводи дублюють зміст позову та апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті проводилась рейдова перевірка.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку № 422, був зупинений транспортний засіб марки DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який обладнано цифровим тахографом.

За наслідками перевірки зазначеного транспортного засобу встановлено, що він належить та використовується позивачем. У водія ОСОБА_3 на момент проведення перевірки була відсутня роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія за 02.02.2023. Також водієм не використовувалася особиста картка водія.

У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, державними інспекторами було складено акт від 02.02.2023 № 349622 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Повідомленнями № 10795/40/24-23 від 21.02.2023, направленим поштою 21.02.2023 рекомендованим повідомленням № 828, позивача було викликано для розгляду справи на 28.02.2023 з 9.00 до 12.00.

За результатами розгляду акту від 02.02.2023 № 349622 відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 335852 від 28.02.2023 за порушення статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» та накладено адміністративно-господарський штраф в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 34000 грн.

Згідно з приписами пункту 29 Порядку № 1567, копію постанови № 335852 від 28.02.2023 направлено 28.02.2023 позивачу, разом із супровідним листом від 01.03.2023 №12863/40/24-23.

Позивач, вважаючи протиправним вказану постанову, звернувся з даним позовом до суду про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 , транспортний засіб якої обладнаний тахографом, зобов`язана забезпечувати його належну експлуатацію, а водій повинен мати при собі роздруківку даних роботи тахографу та використовувати особисту карту водія, наявність яких передбачена приписами Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, що виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), до якої Україна приєдналась шляхом ухвалення Закону України «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (СУТР)», ненадання водієм роздруківки щодо інформації про роботу та відпочинок є порушенням статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та підставою для застосування у відношенні позивача адміністративно-господарського штрафу.

Враховуючи, що невикористання позивачем особистої картки водія та відсутність роздруківки тахографа було зафіксовано в акті № 349622 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 02.02.2023, суд вважав, що відповідачем правомірно було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 335852 від 28.02.2023.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту, відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано положеннями Закону України від 5 квітня 2001 року № 2344-III Про автомобільний транспорт, з змінами і доповненнями (далі - Закон № 2344-III).

Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (частина 4 статті 6 Закону № 2344-III).

До повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, серед іншого віднесено здійснення: державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контролю за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України; габаритно-вагового контролю транспортних засобів (частини 6, 7 статті 6 Закону № 2344-III).

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначена Порядком № 1567.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26 червня 2015 року «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» установлено, що правонаступником майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Державна служба з безпеки на транспорті та утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Харківській області, Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області.

Відповідно до пункту 2 наказу Державної служби України з питань безпеки на транспорті № 340 від 09.09.2020 року "Про упорядкування структури Укртрансбезпеки", реорганізовано шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Харківській області, Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області та Управління Укртрансбезпеки у Сумській області в Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки та утворено відділи державного контролю за безпекою на транспорті та відділи надання адміністративних послуг у Харківській, Полтавській, Сумській областях у Слобожанському міжрегіональному управлінні Укртрансбезпеки; утворено відділ державного контролю за безпекою на транспорті та відділ надання адміністративних послуг у Черкаській області у Центральному міжрегіональному управлінні Укртрансбезпеки.

Отже, з огляду на викладене, Відділ державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті та Відділ державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення своїх повноважень діють як суб`єкт владних повноважень, яким надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Згідно з пунктами 12 та 13 Порядку № 1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами пункту 19 Порядку № 1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку.

Згідно з пунктом 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться у будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області у період 30.01.2023 05.02.2023, на виконання окремого доручення № 320/03/13-18 від 05.05.2018, затвердженого від 26.01.2023 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області, визначено наступне місце проведення перевірки: нa окремо визначених ділянках дороги, маршрутах pyxу, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, столиках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, які знаходяться на території відповідно до системи адміністративно-територіального устрою України Черкаської області.

Так, згідно направлення на перевірку № 012933 від 26.01.2023, 02.02.2023 співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області проводилась рейдова перевірка в т.ч. на 210 км + 450 м а/д М-05 «Київ Одеса».

При цьому, у вказаному направленні зазначено, що останнє складено на підставі щотижневого графіку проведення рейдових від 26.01.2023 № 4591/43/27-23.

Позивач, посилаючись на незаконність проведення рейдової перевірки, стверджував, що оскільки у щотижневому графіку, на підставі якого виписано направлення на перевірку № 012933 від 26.01.2023 не зазначено реєстраційного номеру «4591/43/27-23», відсутній правовий зв`язок між направленням на перевірку № 012933 від 26.01.2023 та щотижневим графіком, а тому спірна постанова, яка була прийнята за наслідками такої перевірки, підлягає скасуванню.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що підставами для скасування рішень суб`єктів владних повноважень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Колегія суддів зауважує, що відсутність у щотижневому графіку від 26.01.2023 реєстраційного номеру, враховуючи наявність в матеріалах справи щотижневого графіку від 26.01.2023, зазначеного у направленні на перевірку, є формальним недоліком, який не є підставою для скасування спірної постанови від 28.08.2023 № 335852.

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що порушення позивачем вимог статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» було констатовано працівниками відповідача внаслідок зафіксованого факту надання водієм ОСОБА_4 послуг при виконанні міжнародного перевезення вантажів за відсутності роздруківок даних роботи водія з тахографа, а також особової картки водія, на момент проведення перевірки, що зафіксовано в акті від 02.02.2023 № 349622.

Відповідно до частини 3 статті 53 Закону № 2344-III при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

Приписами частини 7 статті 53 Закону № 2344-III встановлено, що у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої тахографи.

Згідно з частиною 8 статті 53 Закону № 2344-III водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що саме на автомобільних перевізників покладено обов`язок забезпечити, а на водіїв пред`явити особам, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт, документи, на підставі яких здійснюються міжнародні перевезення.

Крім того, водії повинні допускати до перевірки тахографів посадових осіб Укртрансбезпеки, надавати їм тахокарти, а також у разі, якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздрукувати інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

Пунктом 3.3 розділу ІІІ Інструкції № 385 передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до пункту 3.5 розділу ІІІ зазначеної Інструкції № 385 перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Судом апеляційної інстанції встановлено, а позивачем не заперечується, що належний йому відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль марки DAF н/пр TRAILOR д.н.з. НОМЕР_1 облаштовано цифровим тахометром, який передбачає використання карти водія та роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.

Разом з цим, 02.02.2023 під час здійснення рейдової перевірки водій транспортного засобу, що належить позивачу, не надав посадовій особі відповідача роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія, та не використовував особисту картку водія, у зв`язку з чим контролюючим органом під час проведення рейдової перевірки було виявлено відсутність даних стосовно підтвердження дотримання режиму праці та відпочинку водія, що свідчить про порушення частини 8 статті 53 Закону № 2344-III.

Колегія суддів зазначає, що вказаний документ (роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія), відсутність якого на момент перевірки встановлено у позивача є обов`язковим при виконанні міжнародних перевезень транспортними засобами, обладнаним цифровим тахографом; інші документи, наведені в частинах 3-6 статті 53 Закону № 2344-III, є спеціальними для кожного з видів перевезень (вантажних/пасажирських) та особи перевізника (резидент/нерезидент).

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт встановлена приписами статті 60 Закону № 2344-III, зокрема, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.6 ч.1).

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що він є власником транспортного засобу, щодо якого було проведено рейдову перевірку, та автомобільним перевізником у розумінні статті 1 Закону № 2344-III.

Згідно з абзацом 5 пункту 1.4 розділу 1 Інструкції № 385 перевізники це суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом.

Таким чином, відповідальність за порушення норм законодавства про автомобільний транспорт несуть саме перевізники, як фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами.

Відтак, враховуючи, що за порушення вимог статті 53 Закону № 2344-III, а саме всіх її частин та пунктів, а не окремо лише частин 3-6, як на тому помилково наполягає позивач, до відповідальності притягаються саме автомобільні перевізники, а не водії, що узгоджується з абзацом 6 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III, доводи позивача про неправильне встановлення відповідачем особи, яку може бути притягнуто до відповідальності є такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

З огляду на те, що позивачем не доведено факт пред`явлення водієм на час проведення перевірки роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія за 02.02.2023, а матеріали справи не містять документів, що підтверджують здійснення міжнародних перевезень вантажу на транспортному засобі автомобільного перевізника ОСОБА_1 з роздрукованою на паперовому носії інформацією про роботу та відпочинок водія, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не спростовано наявність в його діях порушень статті 53 Закону № 2344-III.

Також варто зазначити, що в акті перевірки від 02.02.2023 № 349622 відсутні заперечення водія щодо встановленого порушення.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача в якості підстави для скасування спірної постанови на не зазначення в ній конкретного абзацу та частини статі 53 № 2344-III, яку було порушено водієм, оскільки, дослідивши зміст постанови від 28.02.2023 № 335852, судом встановлено, що остання складена згідно з вимогами додатку до Порядку № 422, яким затверджено форму та зміст постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. Крім того, спірна постанова містить посилання на акт перевірки від 02.02.2023 № 349622, який повною мірою розкриває обставини виявленого правопорушення та дозволяє встановити відсутність яких саме документів слугувала підставою для накладення штрафу за абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.

Відтак, відсутність в спірній постанові конкретного абзацу статті 53 Закону № 2344-III не є підставою для її скасування.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративно- господарської відповідальності на підставі абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення вимог статті 53 вказаного закону, а тому підстави для скасування постанови № 335852 від 28.02.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу відсутні.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 по справі № 520/6421/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій О.А. Спаскін