Справа № 240/26144/23
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Житомир справа № 240/26144/23

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- - визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Пономарьової К.В. від 15.08.2023 року ВП № 68017386 про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 15.08.2023 року ВП № 68017386, яку винесено на підставі п.9 ч.1 ст.39 та ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", є протиправною, тому підлягає скасуванню та, як наслідок, виконавче провадження - відновленню. Зазначає, що згідно із законом про Державний бюджет України на 2022 рік з 01.10.2022 року розмір мінімальної заробітної плати становив 6700 грн, а тому на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 у справі №240/6123/18 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01.10.2022 мало б проводити нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат згідно із законом про Державний бюджет України на 2022 рік, встановлених на 01.10.2022 (6700 грн), тобто у розмірі 13400 грн.

Крім того, згідно із законом про Державний бюджет України на 2023 рік, з 01.01.2023 розмір мінімальної заробітної плати становить 6700грн, а територіальний орган Пенсійного фонду України продовжує нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат згідно із законом про Державний бюджет України на 2022 рік, тобто у розмірі 13000 грн.

Вважає, що вищевказана постанова про закінчення виконавчого провадження є протиправною та такою, що винесена передчасно та з порушенням вимог законодавства.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

Відповідач, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, у відзиві на позов просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначає, що за зверненням Позивача 29.12.2021року було відкрито виконавче провадження ВП № 68017386 на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 у справі №240/6123/18. 12.01.2022 року від боржника надійшло повідомлення про виконання судового рішення та надано копію розрахунку суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі. 02.08.2023 року від боржника надійшло повідомлення про виплату Позивачу заборгованості в сумі 319581,55 грн. з наданого розрахунку від 26.02.2023 року вбачається, що Позивачу виплачується пенсія в максимальному розмірі в сумі 20930,00 грн.

Вказані відомості, на думку Відповідача, стали підставою для закінчення виконавчого провадження.

У відзиві наголошується, що в розумінні Закону України "Про виконавче провадження", судові рішення за змістом резолютивної частини де відповідач мав здійснити нарахування пенсії та виплату суми коштів за весь період не є періодичним платежем. Судове рішення, за яким розпочато примусове виконання, зі змісту його резолютивної частини, є зобов`язального характеру, тобто, визначений судом спосіб захисту порушеного права не є тотожним такому способу захисту порушеного права, як "стягнення" визначеної судом суми за певним видом платежу, зокрема періодичного, яким є пенсія.

На думку Відповідача, у виконавчому листі, виданому на виконання рішення суду від 08.05.2020 у справі №240/6123/18, чітко вказано порядок його виконання та спосіб, а саме: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести нарахування та виплату Позивачу підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, визначеного статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції, яка була чинна до 01 січня 2015 року, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в письмових поясненнях заперечує проти задоволення позову. Зазначає, що рішення суду від 08.05.2020 у справі №240/6123/18 відносно нарахування та виплати Позивачу підвищення до пенсії здійснюється у повному обсязі. Третя особа вважає відсутніми підстави для нарахування та виплати Позивачу вказаного підвищення до пенсії з 01.10.2022року із врахуванням розміру мінімальної заробітної плати в 6700,00грн.

У поясненнях також зазначено, що рішення суду від 08.05.2020 у справі №240/6123/18 не зобов`язує пенсійний орган здійснювати нарахування та виплату Позивачу такого підвищення в подальшому при зміні мінімальної заробітної плати.

Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, безпосередньо та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку і підстав вчинення виконавчих дій, оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців, регулюються правовими нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII), що були чинні на день виникнення таких відносин.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

За приписами ч.1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Судом встановлено, що відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 у справі №240/6123/18 позов ОСОБА_1 задоволено, - визнано протиправною бездіяльність Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка призвела до не нарахування та невиплати з 17.07.2018 підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, встановленого ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Одночасно зобов`язано Овруцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести з 17.07.2018 нарахування та виплату Позивачу підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює одній мінімальній заробітній платі, визначеній законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Вказане судове рішення набуло чинності і Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

На підставі заяви ОСОБА_1 29.12.2021 року було відкрито виконавче провадження ВП № 68017386 на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 у справі №240/6123/18.

12.01.2022 року від боржника надійшло повідомлення про виконання судового рішення та надано копію розрахунку суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі. З наданого розрахунку від 26.02.2023 року вбачається, що Позивачу виплачується пенсія в максимальному розмірі в сумі 20930,00грн.

Тобто, Відповідача було повідомлено, що рішення суду виконано добровільно в межах наданих компетенції та фінансування.

Більш того, 02.08.2023 року від боржника надійшло повідомлення про виплату Позивачу заборгованості в сумі 319581,55 грн. на виконання вказаного судового рішення.

15.08.2023 року головний державний виконавець, керуючись вимогами пункту 9 частини 1 статті 39 та статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 68017386, оскільки згідно з повідомленням ГУ ПФУ в Житомирській області рішення суду виконано фактично, а саме нараховано та виплачено підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові про закінчення виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 15 серпня 2023 року прийнята головним державним виконавцем на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII.

Безспірно, згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як зазначено в постанові, підставою для її прийняття слугувало повідомлення Боржника, що рішення суду виконано, а саме нараховано та виплачено підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Проведення нарахування та виплату такого підвищення, в тому числі заборгованості в сумі 319581,55 грн. на виконання вказаного судового рішення не заперечується самим Позивачем.

Суд вважає безпідставними та помилковими доводи Позивача, що невірне врахування Боржником для виплати підвищення до пенсії розміру мінімальної заробітної плати з 01.10.2022 року та з 01.01.2023 року виключало підстави для закінчення виконавчого провадження.

Позивач не врахував, що обов`язки і права виконавців щодо примусового виконання судових рішень врегульовані правовими нормами статті 18 Закону №1404-VIII. Приписи частини третьої статті 18 цього Закону не наділяють виконавця в межах виконавчого провадження вирішувати ті чи інші спірні відносини, що виникають між боржником та стягувачем.

Порядок та підстави визнання протиправними рішеннями, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень на виконання судових рішень врегульовані правовими нормами ст.383 КАС України. Визнання таких дій протиправними віднесено до повноважень суду, а не виконавця.

Суд дійшов висновку, що та обставина, що 01.10.2022 боржник виплачує стягувачу пенсію у розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до закону про Державний бюджет України на 2022 рік без урахування змін станом на 01.10.2022 та станом на 01.01.2023року не можна ототожнювати із невиконанням рішення суду у справі №240/6123/18 щодо нарахування і виплати з 02.10.2019 вказаного підвищення, оскільки рішення суду не встановлювалась кінцева дата, до якої відповідач зобов`язаний здійснювати нарахування та виплату пенсії та підвищення до неї, а відтак після постановлення судового рішення, пенсійний орган, виконавши його в межах строку звернення до органу виконавчої служби, у разі зміни правового регулювання цих правовідносин, вправі змінити розмір таких виплат.

За наявності підстав у Позивача стверджувати, що певні дії Боржника в ході подальшого нарахування та виплати вказаного підвищення, в тому числі при врахуванні того чи іншого розміру мінімальної заробітної плати, надає Позивачу право їх оскаржити до суду у відповідності до вимог ст.383 КАС України

Зазначене свідчить про те, що станом на серпень 2023 року рішення суду у справі №240/6123/18 фактично виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

З огляду на вказане, суд при вирішенні даного спору, з огляду на встановлені обставини, дійшов висновку, що дії Відповідача вчиненні в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством, в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно та не вплинули на права Позивача.

У численних постановах (зокрема, від 02.08.2019 у справі №0240/3532/18-а, 30.04.2020 у справі №826/10631/17, 14.05.2020 у справі №805/1479/16- а) Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Правова позиція аналогічного змісту викладена у постановах Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №687/1539/16-а та від 04.02.2020 у справі №320/7969/17.

Аналізуючи наведені положення законодавства та обставини справи суд зазначає, що наведені Позивачем доводи свідчать виключно про наявність певних спірних відносин Позивача саме з Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, а не з Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції щодо розміру підвищення до пенсії Позивача, яка виплачується з 01.10.2022 року.

Враховуючи вищезазначене, суд робить висновок, що позовні вимоги до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Одночасно суд враховує, що відповідно до положень ч.3 ст.287 КАС України Відповідачем у справах з приводу рішень державного виконавця є саме відповідний орган державної виконавчої служби.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі, відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.Ф. Нагірняк