Справа № 380/25265/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 року м. Львівсправа № 380/25265/23

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (Відповідач), в якому просить:

1. Поновити строк на подання позовної заяви.

2. Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо не зняття арешту, що накладений в ході виконавчого провадження № 64361362 (щодо примусового виконання постанови № 50116893, виданої 30.10.2017 Дрогобицьким МРВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів), про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн)) на все майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника № 64361362 від 18.02.2021 та зобов`язати посадових осіб Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт, що накладений в ході виконавчого провадження № 64361362 (щодо примусового виконання постанови № 50116893, виданої 30.10.2017 Дрогобицьким МРВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів), про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн)) на все майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника № 64361362 від 18.02.2021.

3. Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо не виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, що внесені в ході виконавчого провадження № 64361362 щодо примусового виконання постанови № 50116893 від 30.10.2017 та зобов`язати посадових осіб Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, що внесені в ході виконавчого провадження № 64361362 щодо примусового виконання постанови № 50116893 від 30.10.2017.

4. Стягнути на користь позивача судові витрати.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження № 50168393 щодо примусового виконання виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого 14 січня 2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 88876,75 доларів США. 30 жовтня 2017 року в рамках виконавчого провадження № 50168393 державний виконавець виніс постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 105119,83 грн. 03 лютого 2021 року в рамках виконавчого провадження № 50168393 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з надходженням заяви Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про повернення без виконання виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого 14 січня 2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області.

04 лютого 2021 року заступник начальника Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 64361362 щодо примусового виконання постанови № 50168393, виданої 30 жовтня 2017 року цим же органом державної виконавчої служби, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн. В межах виконавчого провадження № 64361362 державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника від 18 лютого 2021 року № 64361362, якою було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 та внесено відомості про неї до Єдиного реєстру боржників. 31 грудня 2021 року заступник начальника Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виніс постанову № 64361362 про повернення виконавчого документа стягувачу, попри те, арешт, накладений в процесі цього виконавчого провадження, на все нерухоме майно ОСОБА_1 не був знятий, а відомості про неї не було виключено з Єдиного реєстру боржників.

У зв`язку із повторним пред`явленням стягувачем до виконання виконавчого листа від 14 січня 2016 року № 442/4990/14-ц, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович виніс постанову від 10 лютого 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64469375. Того ж таки дня в рамках вказаного виконавчого провадження цей же приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 245678,44 грн.

За цих обставин виникла ситуація, за якої в органі державної виконавчої служби та приватного виконавця перебували на виконанні постанови про стягнення з боржника одних і тих же сум для погашення виконавчого збору та основної винагороди, що свідчить про подвійне стягнення з ОСОБА_1 таких сум. У зв`язку з цим представник позивачки звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту, накладеного в процесі виконавчого провадження № 6436132, та виключення відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, однак отримав відмову.

Позивачка вказує, що відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

З урахуванням наведених обставин постанова від 30 жовтня 2017 року № 50168393 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн не підлягає подальшому виконанню, а тому не можуть бути застосовані та відпали всі примусові заходи, що були вжиті стосовно боржника ОСОБА_1 , в тому числі накладення арешту на все її майно та включення відомостей про неї до Єдиного реєстру боржників.

Позивачка вважає, що оскаржувана бездіяльність відповідача грубо порушує її права та охоронювані законом інтереси, зокрема право на розпорядження майном на власний розсуд, а тому вона звернулася з цим позовом до суду, який просить задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що станом на 23 листопада 2023 року відсутня будь-яка з умов, передбачених пунктом 23 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка є підставою для зняття арешту та виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні № 64361362.

Зазначає, що позивачка не заявляла позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови від 30 жовтня 2017 року № 50168393 про стягнення з неї виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн, отже така є чинною. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі № 380/17335/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 64361362 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 50168393 відмовлено.

Відзначає, що у позовній заяві наведені підстави для закінчення виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, викладені у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 320/6215/19. Проте вказані норми не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки виконавче провадження № 64361362 завершено відповідно до пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» і постанова про повернення виконавчого документа стягувачу не скасовувалася.

Відповідач підсумовує, що вимоги позивачки є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в задоволенні адміністративного позову просить відмовити повністю.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивачка подала відповідь на відзив, в якій додатково, окрім аргументів, наведених у позовній заяві, вказує, що винесення приватним виконавцем постанови про стягнення з боржника основної винагороди є безумовною підставою для зняття органом державної виконавчої служби арешту, що був накладений в процесі виконавчого провадження щодо виконання постанови про стягнення з того ж боржника виконавчого збору по тому ж судовому рішенні, на виконання якого винесена постанова про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 31 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 13 листопада 2023 року заяви представника позивачки про поновлення процесуального строку та про поновлення строку на подання заяви задоволено; визнано поважними причини пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду та поновлено його; відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

На виконанні у Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (після реорганізації Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)) перебувало виконавче провадження № 50168393 щодо примусового виконання виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого 14 січня 2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 88876,75 доларів США.

30 жовтня 2017 року в рамках виконавчого провадження № 50168393 державний виконавець виніс постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 105119,83 грн.

03 лютого 2021 року в рамках виконавчого провадження № 50168393 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з надходженням заяви Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про повернення без виконання виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого 14 січня 2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області (пункт 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

04 лютого 2021 року заступник начальника Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 64361362 щодо примусового виконання постанови № 50168393, виданої 30 жовтня 2017 року цим же органом державної виконавчої служби, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн.

18 лютого 2021 року в рамках виконавчого провадження № 64361362 державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника, якою постановив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , а також вніс відомості про неї до Єдиного реєстру боржників.

31 грудня 2021 року в рамках виконавчого провадження № 64361362 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Також суд встановив, що 10 лютого 2021 року у зв`язку із повторним пред`явленням стягувачем до виконання виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого 14 січня 2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 88876,75 доларів США, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 64469375.

Того ж таки дня, 10 лютого 2021 року, в рамках виконавчого провадження № 64469375 приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 245678,44 грн.

Зі змісту наявної у матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 (Інформаційна довідка від 28 серпня 2023 року № 344431488) слідує, що на все нерухоме майно позивачки накладено арешт згідно з постановою про арешт майна боржника від 18 лютого 2021 року № 64361362, виданою державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у рамках виконавчого провадження № 64361362 щодо примусового виконання постанови від 30 жовтня 2017 року № 50168393 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн.

Крім цього, у Єдиному реєстрі боржників наявні відомості про боржника ОСОБА_1 , внесені у процесі виконавчого провадження № 64361362 щодо примусового виконання постанови від 30 жовтня 2017 року № 50168393 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн.

11 вересня 2023 року представник позивачки адвокат Репак В.В. звернувся із заявою до начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просив:

- зняти арешт, що накладений в ході виконавчого провадження № 64361362 щодо примусового виконання постанови № 50116893, виданої 30.10.2017 Дрогобицьким МРВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів), про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн на все майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника № 64361362 від 18.02.2021, видавник Дрогобицький МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

- виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, що внесені в ході виконавчого провадження № 64361362 щодо примусового виконання постанови № 50116893, виданої 30.10.2017 Дрогобицьким МРВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів), про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн.

Листом від 24 жовтня 2023 року за № 44995 Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив представника позивачки адвоката Репака В.В. у відповідь на його заяву від 11 вересня 2023 року про те, що станом на 23 листопада 2023 року відсутня будь-яка з умов, передбачених пунктом 23 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка є підставою для зняття арешту та виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні № 64361362. ОСОБА_1 не заявляла позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови від 30 жовтня 2017 року про стягнення з неї виконавчого збору, отже така є чинною. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі № 380/17335/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 64361362 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 50168393 відмовлено.

Позивачка, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо зняття арешту та виключення відомостей про неї з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні № 64361362, звернулася з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для зобов`язання відповідача зняти арешт, накладений на майно боржника ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника від 18 лютого 2021 року № 64361362, а також виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні № 64361362 щодо примусового виконання постанови № 50168393, виданої 30 жовтня 2017 року Дрогобицьким міськрайонним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

За змістом частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин першої, другої, восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Згідно з приписами частин першої п`ятої статті 31 Закону України від 02 червня 2016 року №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.

Так, відповідно до пунктів 1, 9 частини першої цієї статті виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Частиною третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд встановив, що на виконанні у Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (після реорганізації Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)) перебувало виконавче провадження № 50168393 щодо примусового виконання виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого 14 січня 2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 88876,75 доларів США.

30 жовтня 2017 року в рамках виконавчого провадження № 50168393 державний виконавець виніс постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 105119,83 грн.

03 лютого 2021 року в рамках цього ж виконавчого провадження державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходженням письмової заяви стягувача про повернення виконавчого документа.

Оскільки виконавчий документ у виконавчому провадженні № 50168393 було повернуто стягувачу у зв`язку з поданням ним письмової заяви, тобто на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», то відповідно до вимог частини третьої статті 40 цього ж Закону державний виконавець 04 лютого 2021 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 64361362 щодо примусового виконання постанови від 30 жовтня 2017 року № 50168393 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн.

Надалі у рамках виконавчого провадження № 64361362 державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника, якою постановив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , а також вніс відомості про неї до Єдиного реєстру боржників.

Водночас 10 лютого 2021 року у зв`язку із повторним пред`явленням стягувачем до виконання виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого 14 січня 2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 88876,75 доларів США, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 64469375.

Того ж таки дня, 10 лютого 2021 року, в рамках виконавчого провадження № 64469375 приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 245678,44 грн.

Отже, у спірному випадку виникла ситуація, за якої в органі державної виконавчої служби (виконавче провадження № 64361362) та в приватного виконавця (виконавче провадження № 64469375) на виконанні перебували постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 плати державному (виконавчий збір) і приватному (основна винагорода) виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа (виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого 14 січня 2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 88876,75 доларів США).

При цьому суд відзначає, що 31 грудня 2021 року в рамках виконавчого провадження № 64361362 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак арешт, накладений на усе рухоме та нерухоме майно позивачки згідно з постановою від 18 лютого 2021 року № 64361362, та відомості, внесені про позивачку до Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні № 64361362, залишаються чинними.

11 вересня 2023 року представник позивачки адвокат Репак В.В. звернувся із заявою до начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту та виключення відомостей про позивачку з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні № 64361362, однак отримав відмову, яка мотивована тим, що станом на 23 листопада 2023 року відсутня будь-яка з умов, передбачених пунктом 23 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка є підставою для зняття арешту та виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні № 64361362; ОСОБА_1 не заявляла позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови від 30 жовтня 2017 року про стягнення з неї виконавчого збору, отже така є чинною; постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі № 380/17335/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 64361362 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 50168393 відмовлено.

Оцінюючи наведену поведінку відповідача крізь призму встановлених судом обставин цієї справи та правового регулювання спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правові способи розв`язання питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа навів Верховний Суд у постанові від 21 липня 2022 року у справі № 320/6215/19.

У зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що «…для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Застосування частини восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» до спірних правовідносин дає Верховному Суду підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.

Застосування аналогії закону дозволяє Суду також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Правовою основою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у подібному випадку слід розглядати як загальні підстави, перелік яких наведений у частині першій статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», так і частину восьму статті 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження ...».

У цій постанові Верховний Суд дійшов правового висновку про те, що належним та ефективним способом захисту такого права є закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору (пункт 99 постанови).

Беручи до уваги наведений правовий висновок Верховного Суду, суд резюмує, що оскільки у спірному випадку стягувач пред`явив виконавчий документ, боржником за яким є позивачка, до виконання приватному виконавцю, який зі свого боку відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди, то надалі виконавчий збір не стягується, а виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору підлягає закінченню відповідно до частини восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», яка за цих обставин має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження.

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа визначені статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до абзацу першого частини першої цієї статті у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частинами четвертою та п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з частиною сьомою статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Зважаючи на наведене у сукупності, суд доходить висновку про те, що постанова від 30 жовтня 2017 року № 50168393 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн не підлягає подальшому виконанню, а тому з урахуванням вимог абзацу першого частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений на майно позивачки у процесі виконавчого провадження № 6436132, повинен бути знятий, а з урахуванням вимог частини сьомої статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про позивачку, внесені у процесі виконавчого провадження № 6436132, виключені з Єдиного реєстру боржників.

Покликання відповідача на те, що ОСОБА_1 не заявляла позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови від 30 жовтня 2017 року про стягнення з неї виконавчого збору, отже така є чинною, суд оцінює критично, оскільки правомірність та чинність вказаної постанови жодним чином не впливає предмет цього спору, при тому, що позивачка при зверненні з цим позовом до суду обрала інший спосіб захисту своїх порушених прав.

Доводи відповідача про те, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі № 380/17335/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 64361362 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 50168393 відмовлено суд відхиляє, позаяк вказана обставина на спірні правовідносини жодним чином не впливає.

Беручи до уваги викладені обставини справи у сукупності, враховуючи правове регулювання спірних правовідносин та наведений вище правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 21 липня 2022 року у справі № 320/6215/19, суд уважає, що бездіяльність відповідача щодо зняття арешту, накладеного в процесі виконавчого провадження № 64361362 щодо примусового виконання постанови від 30 жовтня 2017 року № 50168393 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн, а також виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, внесених у процесі виконавчого провадження № 64361362, щодо примусового виконання постанови від 30 жовтня 2017 року № 50168393 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн є протиправною, а тому позовні вимоги в цій частині належить задовольнити.

Статтею 13 Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд уважає, що з метою ефективного захисту порушених прав позивачки, за захистом яких вона звернулася з цим позовом до суду, належить зобов`язати Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт, накладений у процесі виконавчого провадження № 64361362, щодо примусового виконання постанови від 30 жовтня 2017 року № 50168393 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн, також виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, внесені у процесі виконавчого провадження № 64361362, щодо примусового виконання постанови від 30 жовтня 2017 року № 50168393 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн.

Щодо інших доводів сторін, які викладені у позовній заяві, відзиві та відповіді на відзив, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, не є необхідним надавати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Суд встановив, що при зверненні з цим позовом до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 2147,20 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки належить стягнути 2147,20 грн сплаченого судового збору.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вул. 22 Січня, 43, м. Дрогобич, Львівська область, 82100) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо зняття арешту, накладеного в процесі виконавчого провадження № 64361362 щодо примусового виконання постанови від 30 жовтня 2017 року № 50168393 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн.

Зобов`язати Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт, накладений у процесі виконавчого провадження № 64361362, щодо примусового виконання постанови від 30 жовтня 2017 року № 50168393 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн.

Визнати протиправною бездіяльність Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, внесених у процесі виконавчого провадження № 64361362, щодо примусового виконання постанови від 30 жовтня 2017 року № 50168393 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн.

Зобов`язати Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, внесені у процесі виконавчого провадження № 64361362, щодо примусового виконання постанови від 30 жовтня 2017 року № 50168393 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2147,20 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 22 грудня 2023 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна