Справа № 240/12003/22
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Житомир справа № 240/12003/22

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії/бездіяльність відповідача щодо відмови у призначенні, нарахуванні та виплати пенсії за зниженням пенсійного віку позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ч.2 ст.55, ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 18.03.2022;

- зобов`язати відповідача призначити та здійснити нарахування та виплатити пенсію зі зниженням пенсійного віку позивачу відповідно до ч.2 ст.55, ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 18.03.2022.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак отримав відмову. Таку відмову вважає протиправною, оскільки стверджує, що відповідно до посвідчення має статус потерпілого віл наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії, у період з червня 1987 року по вересень 1991 року проживав та працював в м. Коростень, що відносилося до зони гарантованого добровільного відселення, а тому має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, до суду направлено відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначено, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 02.05.2022 про відмову у призначенні пенсії. Відповідно до довідки про періоди проживання позивача №729 від 16.02.2022, яка видана відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради, період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.986 по 15.10.991. Однак, відповідно до записів військового квитка НОМЕР_1 , виданого 17.04.1985, позивач проходив військову службу з 17.04.1985 по 10.05.1987, а тому період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення становить 4 роки 4 місяці 29 днів, що дає право виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку при досягненні 58-річного віку. Відповідно до поданої довідки Іршанської селищної ради від 12.01.2022 №14108-10, ОСОБА_1 проживає у зоні посиленого радіологічного контролю з 16.10.1991 (станом на 01.01.1993 не прожив у зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки), тому відсутнє право виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Ухвалою суду від 10.08.2023 залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до участі у справі №240/12003/22, як другого відповідача.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, на виконання вимог ухвали суду, до суду направлено відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначено, що за результатами розгляду заяви прийнято вмотивоване рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу за віком з урахуванням положень ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року.

Позивач направив до суду відповідь на відзив.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області до суду надіслано заперечення на відповідь на відзив.

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, дійшов наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирські області із заявою від 21.03.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №12 від 02.05.2022 відмовлено у призначенні пенсії за віком гр. ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості проживання в зоні ЧАЕС на 01.01.1993 р.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку протиправними, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII (далі - Закон №796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Положеннями ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII визначено умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до абз. 1 ст.55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з п.2 ст.55 Закону №796-XII встановлено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років, а також особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Таким чином, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі вказаних абзаців пункту другого статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та/або праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року. При цьому, особам, які додатково проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року в справі №556/1153/17.

Відповідно до довідки №729 від 16.02.2022, виданої виконавчим комітетом Коростенської міської ради, ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований в м. Коростень Житомирської області, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 з 02.08.1978 по 15.10.1991.

При цьому, судом встановлено, що на момент аварії на Чорнобильській атомній електростанції, позивач проходив військову службу в лавах Радянської армії з 01.05.1985 по 10.05.1987, про що свідчать записи у трудовій книжці серія НОМЕР_2 та довідка Коростенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 17.02.2022 №107. Суд зауважує, що доказів перебування (проживання чи роботи) позивача в даний період часу в зоні радіоактивного забруднення суду не надано.

Суд вказує, що відповідно до ч.3 та ч.4 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, в ході судового розгляду суд встановив наявність документального підтвердження проживання позивача з 10.05.1987 по 15.10.1991 (4 роки проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення, з яких не менше трьох років станом на 1 січня 1993 року, що у свою чергу надає право позивачу на зниження пенсійного віку на 2 роки (1 рік додатково за повних 2 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).

Однак, суд зауважує, що разом з тим, документально спростовано, що позивач, з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року працював або проживав у цій зоні, оскільки проходив службу в армії, а від так він не набув право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку (на 3 роки).

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до довідки Іршанської селищної ради від 12.01.2022 №14108-10, ОСОБА_1 проживає з 16.10.1991 у зоні посиленого радіологічного контролю, однак, станом на 1 січня 1993 року прожив або відпрацював у цій зоні менше 4 років.

Враховуючи вимоги Законів №796-XII та №1058-ІV право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку позивач набуде при досягненні 58 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (21.03.2022) він досяг віку 55 років, а тому не має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, оскільки не набув право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку (за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення) та станом на 1 січня 1993 року не прожив у зоні посиленого радіологічного контролю більше 4 років.

Оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не досяг необхідного віку для призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, то відповідно до вимог чинного законодавства України він не набув права на призначення такої пенсії.

Суд зазначає, що факт проходження військової служби у зоні гарантованого добровільного відселення є таким, що передбачає застосування до позивача початкової величини зниження пенсійного віку та зменшення страхового стажу на відповідний період. Додаткове зниження пенсійного віку та страхового стажу на 1 рік за 2 роки проживання, роботи підлягає доведенню позивачем.

Проте будь-яких додаткових документів, які б підтверджували проходження позивачем військової служби у вказаний період на території гарантованого добровільного відселення позивачем надано не було.

Таким чином, на думку суду, відповідач правомірно дійшов висновку про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир,10003. Код ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, будинок 66, місто Полтава, Полтавська область, 36014. Код ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Липа