Справа № 379/1751/23
Суддя: Музиченко О. О.
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 379/1751/23
Провадження № 2-а/379/15/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі

головуючої судді - Музиченко О. О.,

за участю секретаря судового засідання - Бакал О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАД №842270 від 17.11.2023,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 17.11.2023 відносно нього було складено постанову про адміністративне правопорушення серії БАД № 842270, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1190,00 грн. В указаній постанові зазначено, що він - ОСОБА_1 - керував транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Б.Хмельницького, в якого не освітлювався задній номерний знак, що не давало чітко визначити символи знаку на відстані 20 метрів. Цю постанову позивач вважає протиправною, оскільки перед початком руху він перевірив технічний стан транспортного засобу і пересвідчився, що усі лампочки горіли, номерний знак був підсвічений. Під час руху автомобіля у зв`язку з нерівністю доріг виникла несправність підсвітки номерного знака. Після зупинки транспортного засобу інспектором поліції, він намагався усунути цю несправність, однак не зміг. Тоді він попросив інспектора надати йому можливість доїхати до найближчої СТО, проте, поліцейський відмовив та склав оскаржувану постанову. Позивач вказує, що перед початком руху він пересвідчився у справності транспортного засобу, у його діях відсутня винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, адже підсвітка перестала працювати під час руху, він не міг цього бачити, тобто все сталося поза його волею. Крім того, інспектор не надав доказів того, що номерний знак без підсвітки з відстані 20 метрів не було видно, адже його чітко було видно і без підсвітки. Позивач зазначає, що у постанові інспектором не зазначено пункт ПДР України, який ним було порушено. У постанові відсутній перелік додатків доказів на підтвердження вчинення ним цього правопорушення, не зазначено жодних відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), а тому відповідач не має права посилатися у майбутньому на будь-які докази. Позивач вказує, що поліцейським порушено процесуальний порядок розгляду справи, оскільки він обмежився лише формальним складенням постанови, позивачу не було роз`яснено його прав та обов`язків, не розглянуто заявлених ним клопотань, не надано можливості скористатися правовою допомогою, а тому сам факт вчинення правопорушення не доведений, як і не доведена його (позивача) вина в інкримінованому правопорушенні. Покликаючись на це, позивач стверджує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому просить суд скасувати постанову серії БАД № 842270 від 17.11.2023, винесену інспектором СРПП ВП №2 Білоцерківського РУП ГУНП у Київській області лейтенантом поліції Ахвердієвим Р.З., якою його ( ОСОБА_1 ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1190,00 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн (а.с.20-24).

27.11.2023 суд постановив ухвалу, якою позов ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення недоліків (а.с.12-14).

05.12.2023 до суду надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви (а.с.19-28).

11.12.2023 суд постановив ухвалу, якою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. В указаній ухвалі суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження - п`ять днів з дня вручення цієї ухвали; а також запропонував відповідачу подати до суду матеріали адміністративної справи, на підставі яких винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 842270 від 17.11.2023 на ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121-3 КУпАП, у строк до 20.12.2023 (а.с.33, 34).

Того ж дня - 11.12.2023 відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі, що вбачається з довідки про доставку електронного документу до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» (а.с.36), крім того, 05.12.2023 позов з усіма додатками, було переведено в електронну копію, з якою відповідач міг ознайомитися в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд». Копію позовної заяви з додатками в паперовому вигляді відповідач також отримав 19.12.2023 засобами поштового зв`язку, що вбачається зі зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 35, 37).

Згідно з ч.1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Станом на 22.12.2023 відповідач не подав до суду ні відзив на позовну заяву, ні матеріали адміністративної справи, на підставі яких винесено оскаржувану постанову, строк для подання яких сплинув.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не заявлялись.

Згідно з ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідач ГУ НП в Київській області не скористались своїм процесуальним правом та не направили до суду відзив на позов ОСОБА_1 ..

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд установив таке.

Судом установлено, що 17 листопада 2023 року о 16 год 37 хв в м. Тараща по вул. Богдана Хмельницького інспектор СРПП ВП №2 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції Ахвердієв Р.З. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД № 842270, якою застосував до позивача ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190,00 грн за скоєне ним адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП (а.с.26).

Із постанови вбачається, що 17.11.2023 о 16 год 30 хв в м. Тараща по вул. Богдана Хмельницького водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , у якого не освітлювався задній номерний знак та символи державного знаку не читаються з відстані 20 метрів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Отже, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, яка передбачає відповідальність, у тому числі, за керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком, що не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

За положенням п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. При цьому, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Постановою серії БАД № 842270 від 17.11.2023 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, зокрема за те, що 17.11.2023 о 16 год 30 хв він керував транспортним засобом, у якого не освітлювався задній номерний знак та символи державного знаку не читаються з відстані 20 метрів.

Диспозиція ч. 1 ст. 121-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака (санкція за таке правопорушення - накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Положеннями ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів із питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до положень ст. 16 цього ж Закону водій транспортного засобу зобов`язаний перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.

За п. 30.2. ПДР України на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.

Згідно з п. 2.9.в ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Разом із цим, відповідно до вимог п. п. 31.5. ПДР України, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Позивач у позовній заяві стверджує, що перед тим, як вирушити в дорогу, він перевірив технічний стан свого транспортного засобу та переконався в його справності: усі лампочки горіли, номерний знак був підсвічений. Виявлена поліцейським несправність транспортного засобу відсутність підсвітки заднього номерного знака - виникла під час руху автомобіля і спричинена нерівністю доріг. Виявити цю технічну несправність під час руху автомобіля позивач не мав можливості, ця несправність виникла поза його волею не з його вини. Усунути несправність на місці зупинки позивач не зміг, а поліцейський не надав позивачу можливості доїхати до найближчої СТО. Тому умислу на вчинення правопорушення він не мав, а відтак, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Ці доводи позивача відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

За положеннями п.1.1 та п.1.3 Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному актів Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 (остання не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, однак враховується судом в системному аналізі з іншими актами законодавства).

При цьому суд зауважує, що відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За визначенням статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач не подав відзив на позовну заяву та не надав суду матеріали адміністративної справи, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова. З постанови не вбачається на підставі яких саме доказів вона була винесена суб`єктом владних повноважень, у відповідній графі постанови серії БАД № 842270 від 17.11.2023 такі докази не зазначені. Суду невідомо на підставі чого винесена оскаржувана постанова. Крім того, постанова не містить вказівки на те, який саме пункт ПДР України було порушено позивачем.

Тобто відповідачем не було надано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП.

Водночас, позивач не визнав факт вчинення ним правопорушення, внаслідок чого звернувся до суду з адміністративним позовом, при цьому відповідачем не виконано встановлений законом обов`язок довести правомірність свого рішення, як такого, що відповідає вимогам ст. 2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем конкретного адміністративного правопорушення.

Відповідно до положення п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного вище суд висновує, що оскаржувана постанова серії БАД № 842270 від 17.11.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 121-3 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положенням частини 1 ст. 132 КАС України, за яким судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, та частини 1 ст. 139 КАС України, за яким при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 36 від 24.11.2023 позивач сплатив за подачу до суду цього позову судовий збір у розмірі 536,80 грн (а.с.1). Отже, при задоволенні позовних вимог указана сума судового збору має бути відшкодована позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУНП в Київській області.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 121-3, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 71-74, 77, 90, 132, 139, 242, 244 - 246, 268, 286, 272, 293, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАД № 842270 від 17.11.2023 задовольнити.

Постанову інспектора СРПП ВП №2 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції Ахвердієва Раміза Забітовича від 17.11.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 842270, якою до ОСОБА_1 застосованоадміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн 00 коп за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області (, адреса місцезнаходження: вулиця Володимирська, 15, м. Київ, 01601) судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження згідно зі ст. 295 КАС України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Київській області, , місцезнаходження: вул. Володимирська, 15, м. Київ, індекс 01025.

Повне судове рішення складено та проголошено 22.12.2023.

Суддя Таращанського районного суду Київської області Ольга МУЗИЧЕНКО