Справа № 480/1692/22
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2023 року Суми Справа № 480/1692/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидорука А.І.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1 ,
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Стислий виклад позицій сторін. Заяви сторін. Процесуальні дії суду.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток/грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у сумі 119518,38 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що при звільненні позивача зі служби 15.04.2016 позивачу не було виплачено всі належні йому суми, а виплачено їх лише 28.12.2021, внаслідок чого відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2016 по 27.12.2021 у сумі 119518,38 грн.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Відзив мотивовано тим, що позивача було звільнено зі служби у 2015 році, а з позовом він звернувся лише 04.02.2022, тобто з пропуском місячного строку, встановленого нормою ч. 5 ст. 122 КАС України без клопотання про його поновлення. Зазначає, що норми статей 116, 117 КЗпП України не підлягають застосуванню до даних відносин, оскільки позивач не перебував у трудових відносинах, а проходив військову службу.
Суд звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву відповідач не просить залишити позовну заяву без розгляду.
04.02.2022 судом було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
При відкритті провадження у справі судом фактично було перевірено строки звернення до суду та не встановлено їх пропуску, чим фактично вирішено вказане питання. Вказане грунтувалось на тому, що остаточний розрахунок з позивачем був здійснений 28.12.2021, а до суду позивач звернувся 27.01.2022, про що міститься відмітка суду про одержання позову (а.с.1), тобто без пропуску місячного строку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Відповідно до ст. 123 КАС України, якщо судом буде виявлено після відкриття провадження у справі факт пропуску строку, а позивач не подасть клопотання про поновлення, то суд залишає позов без розгляду. Однак судом таких фактів не виявлено, питання стосовно строків вирішено при відкритті провадження у справі, відповідач клопотань про залишення позову без розгляду не подав. Тому справа розглядається судом по суті.
Обставини, встановлені судом.
15.04.2016 позивача було виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , що встановлено в рішенні суду від 02.03.2020 по справі № 480/582/20 (а.с.10).
Рішенням суду у справі № 480/582/20 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатии позивачу компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період проходження служби з 23.11.2015 по 15.04.2016 (а.с. 12).

На виконання рішення суду відповідач 28.12.2021 виплатив позивачу таку компенсацію в розмірі 4922,54 грн (а.с. 14).

Місячний розмір грошового забезпечення позивача за лютий - березень 2016 року складає 8697,60 грн, що підтверджується довідкою відповідача (а.с.15).

У зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки такого розрахунку.

Висновки суду та їх мотиви.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно припису ч. 1 ст. 116 КЗпП України (в редакції до 01.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Даною нормою встановлено обов`язок роботодавця виплатити працівнику у день звільнення всі належні йому суми, під якими розуміються в тому числі компенсаційні виплати.

Отже, відповідач повинен був у день звільнення виплатити позивачу компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

В той же час, остаточна виплата всіх належних позивачу сум була проведена не у день звільнення, а 28.12.2021.

Враховуючи той факт, що для військовослужбовців відповідальність за затримку розрахунку при звільненні не передбачена спеціальним законодавством, до даних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 117 КЗпП України (в редакції до 01.07.2022, оскільки правовідносини між сторонами тривали до таких змін), якою встановлено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Нормою ст. 27 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Згідно абзацу 3 п. 2 цього Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За приписами пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В матеріалах справи міститься довідка відповідача (а.с.15), відповідно до якої місячний розмір грошового забезпечення позивача за лютий - березень 2016 року складає 8697,60 грн. Отже, сума середньоденного грошового забезпечення позивача складає 289,92 грн, із розрахунку (8697,60+8697,60)/(29+31).

Сума середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні (з 16.04.2016 по 27.12.2021) складає 603613,44 грн, з розрахунку 289,92 х 2082 к.д., оскільки у період з 16.04.2016 по 31.12.2016 було 260 к.д., у 2017 році - 365 к.д., у 2018 році - 365 к.д, у 2019 році - 365 к.д., у 2020 році - 366 к.д., а у період з 01.01.2021 по 27.12.2021 - 361 к.д.

Позивач зазначає, що виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 119518,38 грн як середній заробіток/грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненн (19,81% від 603232,52 грн, де вказані відсотки це відношення невиплаченої грошової допомоги при звільненні у розмірі 4922 грн 54 коп. до загальної суми, яка підлагала виплаті).

В той же час, розрахунок позивача, наведений у позовній заяві, не приймається судом до уваги, оскільки здійснений з виходячи з помилкової кількості календарних днів.

Суд звертаеє увагу, що з урахуванням конкретних критеріїв та обставин справи, які мають юридичне значення суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того чи задовольняє він позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Водночас, зменшення розміру відшкодування є правом, а не обов`язком суду.

Так, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором (істотність розміру); 2)період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Також, необхідно взяти до уваги, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) в розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Окрім того, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має разовий характер.

В той же час, суд вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити відповідач саме до 4922,54 грн - несвоєчасно виплаченої суми, виходячи з наступного.

Як вже зазначалось, предметом спору є стягнення середнього заробітку за час затримки компенсаційної виплати, яка не має характеру винагороди за виконану працю. Позивач звернувся до суду з позовом про нарахування та виплату компенсації за невикористану відпустку у справі № 480/582/20 більше ніж через 3 роки після звільнення зі служби. У справі № 480/582/20, яка розглядалась Сумським окружним адміністративним судом, позивач не заявляв вимогу про стягнення середнього заробітку. Сума середнього заробітку за весь період затримки у розмірі 603613,44 грн більше ніж в 122 рази перевищує суму в розмірі 4922,54 грн, яку відповідач не сплатив вчасно в день звільнення позивача, а ту суму, яку просить стягнути позивач - в 24 рази. Відповідач є військовим формуванням, що виконує завдання із забезпечення національної безпеки та фінансується за рахунок Державного бюджету України. Крім того, позивач не заявляє про свої майнові втрати. Тому заявлена позивачем сума є значно завищеною, непропорційною, а стягнення її з відповідача під час воєнного стану в Україні буде несправедливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав людини.

Позивач просить суд лише стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, однак не просить визнати бездіяльність відповідача протиправною.

Таким чином, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача та задовольняє їх частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення з нього середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4922,54 грн, що становить 100% від несвоєчасно виплаченої суми, оскільки відповідач допустив протиправну бездіяльність, в частині невиплати позивачу середнього заробітку за час такої затримки, яка не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.

Крім того, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів. Саме роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні.

Судові витрати.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі норми п. 13 ч. 1 стю 5 Закону України ''Про судовий збір'', розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 90, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у невиплаті ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 16.04.2016 по 27.12.2021, у розмірі 4922 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн 54 (п`ятдесят чотири) коп.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та підписано суддею 22.12.2023.

Суддя А.І. Сидорук