Справа № 300/6095/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/6095/23 пров. № А/857/17646/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі № 300/6095/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

суддя в 1-й інстанції Микитин Н. М.,

час ухвалення рішення 11.09.2023 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення 310855,34 грн матеріальної шкоди та 50000,00 грн моральної шкоди.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року відмовлено у відкритті провадження. Роз`яснено позивачу, що даний спір відноситься до юрисдикції загального місцевого суду та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з підстав неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за даними позовними вимогами винесена ухвала Верховинського районного суду від 01 травня 2023 року у справі № 938/275/23, яка набрала законної сили згідно з постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, якою відмовлено у відкритті провадження з тих підстав, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Просить скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи положення ст.312 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу - скасувати з таких підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предметом цього позову фактично є стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, яка була ймовірно завдана Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській і вказані вимоги заявлені, не в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації і визначається законом.

Метою запровадження цього засадничого принципу є більш глибокий і фаховий розгляд найбільш складних справ суддями, що мають відповідний досвід.

Спеціалізація є основним критерієм розподілу юрисдикцій і, власне, причиною створення судів різних юрисдикцій, бо нівелювання юрисдикційних критеріїв (у тому числі їх «змішування» в залежності від обставин конкретної справи, майнового стану особи, мети чи стадії її звернення до суду) призводить до розгляду однакових за своєю юридичною природою спорів різними судами, плутанини у визначенні належного суду, і, зрештою, - порушення принципів верховенства права і правової визначеності, що є прямим порушенням означеної вище норми Конституції України.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Приписами статей 2, 4 та 19 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні та в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції й може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин відповідну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт має виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тобто якщо спір виник у сфері публічно-правових відносин, це виключає розгляд справи в порядку господарського судочинства.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.

Згідно з пунктом 9 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 2 та 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного прав, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Крім того, стаття 23 ЦК України визначає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі відповідно до пункту 3 цієї статті у разі душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Між тим, відповідно до частини 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом спору є стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної позивачеві протиправними діями органу державної влади, що полягає в тому, що внаслідок протиправних дій відповідача, за період з 19 лютого 2020 року по січень 2021 року він не отримав 3108555,34 грн. щомісячного довічного грошового утримання, яке нараховано пенсійним органом на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі №300/1410/20, а також заподіяно моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Судом встановлено, що ухвалою Верховинського районного суду від 01 травня 2023 року у справі № 938/275/23, яка набрала законної сили згідно з постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, відмовлено у відкритті провадження з тих підстав, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Постановою Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року залишено без змін ухвалу Верховинського районного суду від 01 травня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у справі № 938/275/23.

Апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь матеріальної та моральної шкоди мають вирішуватись судом за правилами цивільного законодавства України з огляду на те, що позивач не просить у цій позовній заяві вирішити публічно-правовий спір, виходячи з такого.

Підставами і предметом позовних вимог є стягнення із суб`єкта владних повноважень матеріальної і моральної шкоди, завданої ним унаслідок протиправних дій, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили при вирішенні публічно-правового спору в порядку адміністративного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18) зазначено, що: «Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення, на відміну від спорів щодо оскарження рішень (нормативно-правових або індивідуальних актів), дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи здійснює орган, з яким виник спір, у правовідносинах з позивачем владні управлінські функції. Для визначення юрисдикції спору з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір. Спори, пов`язані з визначенням розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання і їх виплатою є такими, що пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби. А тому на них поширюється юрисдикція адміністративного суду. Якщо спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби, а орган, в якому особа перебувала на цій службі, не здійснював щодо неї публічно-владні управлінські функції у спірних правовідносинах».

У постанові Великої Палати Верховного Суду 12 січня 2021 року у справі № 757/44631/19-ц (провадження № 14-171цс20) зазначено, що: «Одним з елементів публічної служби є служба в органах судової влади. Залежно від завдань і функцій судової влади можна виокремити такі види публічної служби: 1) служба на посаді судді, 2) служба в органах, що забезпечують діяльність судді, 3) служба в державних органах та установах системи правосуддя. Служба на посаді судді - це вид публічної служби, який стосується тільки однієї категорії - професійних суддів при здійсненні ними правосуддя і характеризується: а) зайняттям суддею державної посади у державному органі (суді) і неналежністю до категорії як політичних, так і державних службовців; б) особливим порядком призначення на посаду судді, і проходження суддівської служби та припинення такої служби; в) незалежністю суддів і підпорядкуванням тільки закону; г) оплатою праці за рахунок державного бюджету. Публічна служба професійного судді здійснюється із часу складання ним присяги та припиняється із часу звільнення з посади органом, що його обрав або призначив. […] У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 у позовній заяві просив відшкодувати йому моральну та майнову шкоду (упущену вигоду), завдану протиправною Постановою Верховної Ради України, у розмірі неотриманої компенсації за невикористану додаткову відпустку, неотриманої компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку, неотриманих суддівської винагороди та виплати допомоги на оздоровлення. З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується проходження позивачем публічної служби, що обумовлює виплату щомісячного грошового утримання, компенсації за невикористану відпустку, виплату матеріальної допомоги на оздоровлення та відшкодування моральної шкоди. […] Велика Палата Верховного Суду вважає, якщо спір виник після звільнення публічного службовця, у цьому випадку - судді, з посади у зв`язку з прийняттям постанови Верховної Ради України, яка була скасована відповідно до рішення суду, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі та звільненням з неї, з вимогами про відшкодування моральної шкоди включно, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Тобто спори про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, пов`язаної з невиплатою суддівської винагороди, доплат та компенсаційних виплат є такими, що пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби, якою є перебування на посаді судді, тому повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162цс19) зазначено, що: «У справі, що розглядається, ОСОБА_1 у позовній заяві просив відшкодувати йому збитки, завдані прийняттям неконституційного акта, у вигляді недоплаченої заробітної плати за певний період у 2008 році та компенсації втрати її частини внаслідок несвоєчасної виплати, недоплаченого щомісячного грошового утримання за певний період у 2008 році та компенсації втрати його частини у зв`язку з несвоєчасною виплатою. Отже, предметом спору є стягнення збитків у вигляді неотриманої частини заробітної плати та щомісячного грошового утримання, які мали бути нараховані позивачу у 2008 році (січень - травень), коли він працював суддею, тобто перебував на публічній службі, а також стягнення компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою. З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується проходження позивачем публічної служби, до чого включається і виплата заробітної плати та щомісячного грошового утримання. Спори, пов`язані з проходженням публічної служби, розглядаються за правилами адміністративного судочинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року у справі № 640/17852/19 (адміністративне провадження № К/9901/10741/21) зазначено, що: «спірні правовідносини між сторонами склались з приводу протиправних дій ВККС щодо проходження позивачем публічної служби, що потягнуло за собою нарахування позивачу суддівської винагороди у обмеженому розмірі. Законодавець урегулював питання, пов`язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами. У справі, що розглядається, таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон № 1402-VIII. З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується проходження позивачем публічної служби, до чого включається і виплата щомісячного грошового утримання. Спори, пов`язані із проходженням публічної служби, розглядаються за правилами адміністративного судочинства. Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносин зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №757/70264/17-ц (провадження №14-360цс18)».

У даній справі ОСОБА_1 є суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі № 300/1410/20 визнано протиправною відмову ГУ ПФ України в Івано-Франківській області в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області від 03 березня 2020 року № 171; зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області від 03 березня 2020 року №171, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

22 січня 2021 року позивач направив оригінал виконавчого листа від 28 грудня 2020 року № 300/1410/20 до виконання ГУ ПФ України в Івано-Франківській області.

Листом від 05 лютого 2021 року ГУ ПФ в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_1 про те, що 31 грудня 2020 року нарахована доплата у розмірі 310 855,34 грн внесена до Реєстру судових рішень ПФ України і виплата буде проведена лише при наявності додаткового фінансування з Державного бюджету;

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ПФ України в Івано-Франківській області про відшкодування майнової у розмірі 310 855,34 грн та моральної шкоди в розмірі 22 000,00 грн, завданої відповідачем унаслідок протиправної відмови у перерахунку щомісячного грошового утримання судді.

Колегія суддів приймає до уваги покликання ОСОБА_1 , що у справі № 300/1410/20 уже був вирішений публічно-правовий спір і на його виконання пенсійним органом у добровільному порядку проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року та нараховано доплату на суму 310 855,34 грн за період із 19 лютого 2020 року до січня 2021 року. Разом з тим пенсійний орган зазначає, що виплатити цю суму доплати не може, оскільки довічне грошове утримання судді виплачується за рахунок коштів державного бюджету, а не пенсійного фонду, тому така виплата можлива лише при додатковому фінансуванні із державного бюджету. З наведеного випливає, що внаслідок протиправних дій пенсійного органу щодо відмови у перерахунку щомісячного грошового утримання, що встановлено судовим рішенням, йому завдана матеріальна шкода в розмірі 310 855,34 грн, яка складається із заборгованої виплати щомісячного грошового утримання судді за період з 19 лютого 2019 року до 01 січня 2021 року, яка нарахована органами ПФ України на виконання судового рішення. Оскільки ця шкода завдана протиправними діями державного органу, то вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави.

Служба на посаді судді це вид публічної служби, спори, пов`язані з визначенням щомісячного довічного грошового утримання і їх виплатою є такими, що пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби.

Оскільки позов ОСОБА_1 містить і вимогу про відшкодування моральної шкоди, то така повинна розглядатися в адміністративному судочинстві.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду не відповідає нормам процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.242, 243, 308, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі № 300/6095/23 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 21 грудня 2023 року.