Справа № 380/23406/23
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року

справа №380/23406/23

провадження № П/380/23599/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі 10 (десяти) місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи, які у загальному становлять 31 рік 02 місяці 16 днів, а саме:

на посаді лікаря у медико-санітарній частині Львівського науково-дослідного радіотехнічного інституту з 08.04.1988 по 16.10.1989 (01 рік 06 місяців 09 днів);

з 03.01.1992 по 18.12.1992 (00 років 11 місяців 16 днів) на посаді лікаря- консультанта у кооперативі «Енергія-1»

період навчання у клінічній ординатурі з 30.10.1989 по 07.12.1991 (02 роки 01 місяць 08 днів);

період навчання у аспірантурі кафедри хірургії Львівського медичного інституту з 01.12.1992 по 01.12.1995 (03 роки 00 місяців 00 день);

на посаді асистента кафедри загальної хірургії Львівського державного медичного інституту (нова назва - ЛНМУ імені Д. Галицького) з 01.12.1995 по 16.05.2006 (10 років 05 місяців 16 днів);

на посаді доцента кафедри загальної хірургії ЛНМУ імені Д. Галицького з 17.05.2006 по 12.08.2019 (13 років 02 місяці 27 днів).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На думку позивача, він має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV. Проте відповідач відмовив позивачу у здійсненні такої виплати. Не погодившись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду.

Ухвалою від 16.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач 26.10.2023 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону 1058 передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення (далі - Закон 1788), і мають страховий стаж на таких посадах для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, а також якщо вони до цього не одержували будь-якої пенсії, під час призначення пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі їхніх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Умови обчислення страхового стажу, який дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону 1058 та механізм її виплати визначені Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі - Порядок 1191). Відповідно до пункту 2 Порядку 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е і ж статті 55 Закону 1788, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (надалі - Постанова 909). Заклади охорони здоров`я визначаються відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я від 28.10.2002 № 385 Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я та наказу Міністерства оборони від 04.07.2001 № 232 Про затвердження Переліку закладів охорони здоров`я збройних сил України і наказу МВС України від 14.06.1995. Періоди роботи з 08.04.1988 по 16.10.1989 хірургом-проктологом у Львівському науково-дослідному радіотехнічному інституті, з 03.01.1992 по 18.12.1992 лікарем-консультантом в кооперативі Енергія-1, періоди навчання згідно записів трудової книжки: з 30.10.1989 по 17.12.1991 в Київському інституті підвищення кваліфікації лікарів та з 01.12.1992 по 01.12.1995 у Львівському медінституті, до спеціального стажу роботи не враховано, оскільки зазначені організації, заклади, установи не відносяться до закладів охорони здоров`я. З 01.12.1995 і на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону 1058, ОСОБА_1 працює в Львівському державному медичному університеті ім. Данила Галицького, який згідно з Постановою 909 не відноситься до закладів охорони здоров`я. Виходячи з вищезазначеного, підстави для виплати грошової допомоги ОСОБА_1 відсутні.

Представник позивача 01.11.2023 подала відповідь на відзив, у якій зазначила, що відповідно до пункту 8 Пояснення до Переліку закладів охорони здоров`я, яке міститься у наказі Міністерства охорони здоров`я від 28.10.2002 № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я» медико-санітарною частиною називається міська поліклініка або міська лікарня з поліклінікою, призначені виключно для падання медичної допомоги робітникам промислових підприємств. будівельних організацій, підприємств транспорту. До складу медико-санітарної частини можуть входити й інші заклади охорони здоров`я. Крім цього, згідно із пунктом «д» статті 56 Закону України №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

У Положенні про клінічну ординатуру, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я від 29.01.1998 №12 визначено, що клінічна ординатура є вищою формою підвищення кваліфікації лікарів - спеціалістів з певного фаху у вищих медичних закладах освіти ІІІ-ІV рівнів акредитації, закладах післядипломної освіти, клінічних науково- дослідних інститутах, центрах та набутого досвіду практичної роботи лікарем-спеціалістом з певного фаху.

Пунктом 4.12 вказаного Положення передбачено, що термін навчання в клінічній ординатурі зараховується лікарю до його загального трудового стажу та стажу роботи за фахом.

Відповідно до пункту 8 Пояснення до Переліку закладів охорони здоров`я, яке міститься у наказі Міністерства охорони здоров`я від 28.10.2002 № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я» клінічним є лікувально- профілактичний заклад охорони здоров`я, який не менше ніж на 50 відсотків використовується для розташування структурних наукових і навчальних підрозділів (кафедри, лабораторії та ін.) вищих медичних навчальних закладів III. IV рівнів акредитації, закладів післядипломної освіти, науково-дослідних інститутів і спільної роботи із забезпечення лікувально-діагностичного процесу, підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації медичних кадрів та проведення і впровадження в практику медичних наукових досліджень. Однією з клінічних баз Львівського Національного медичного університету імені Данила Галицького є Львівська клінічна лікарня на залізничному транспорті (стара назва - Клінічна лікарня ДТГО «Львівська залізниця»), де за період з 1995 по даний час ОСОБА_1 проводиться лікувальна робота, зокрема за період з 1995 по 1999 роки проведено 13 оперативних втручань в якості хірурга та 157 оперативних втручань в якості асистента хірурга; у період з 2000 по 2022 рік ОСОБА_1 проведено 48 оперативних втручань в якості хірурга та 1088 оперативних втручань в якості асистента хірурга, що підтверджується відповіддю Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті від 02.03.2023 № 350 на адвокатський запит. Таким чином стаж роботи на посаді асистента кафедри загальної хірургії Львівського державного медичного інституту (нова назва - ЛНМУ імені Д. Галицького) з 01.12.1995 по 16.05.2006, який становить 10 років 05 місяців 16 днів, та на посаді доцента кафедри загальної хірургії ЛНМУ імені Д. Галицького з 17.05.2006 по 12.08.2019, який становить 13 років 02 місяці ТІ днів, також підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи, який дає ОСОБА_1 право на пенсію за вислугою років.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач, ОСОБА_1 , з 13 серпня 2019 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсію позивачу обчислено при загальному страховому стажі 44 роки 07 місяців 23 дні.

Згідно з даними трудової книжки від 08.04.1998 НОМЕР_2 , трудової книжки колгоспника від 27.08.1976 та уточнюючих довідок від 07.10.2019 №167, від 03.10.2019 №01-10/3310, позивач має, зокрема, такий стаж роботи:

-01.08.1983 01.08.1984 лікар-інтерн Луцької міської лікарні;

-20.08.1984 27.08.1986 лікар Брестської міської поліклініки;

-01.10.1986 25.09.1987 лікар Брестської міської поліклініки;

-29.09.1987 07.04.1988 лікар 2-ї міської поліклініки м. Львова.

Вказаний стаж зараховано відповідачем до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Також судом встановлено наявність у позивача наступного стажу:

-08.04.1988-16.10.1989 хірург-проктолог у Львівському науково-дослідному радіотехнічному інституті;

-30.10.1989-17.12.1991 проходив навчання в клінічній ординатурі на кафедрі хірургії у Київському інституті підвищення кваліфікації лікарів;

-03.01.1992-18.12.1992 лікар-консультант в кооперативі «Енергія-1»;

-01.12.1992-01.12.1995 проходив навчання у аспірантурі в Львівському медичному інституті;

-01.12.1995 після закінчення аспірантури зарахований асистентом кафедри загальної хірургії;

-21.04.1998 присуджено науковий ступінь кандидата юридичних наук;

-17.05.2006 призначено на посаду доцента кафедри загальної хірургії у зв`язку з обранням за конкурсом;

-21.06.2007 присвоєно вчене звання доцента кафедри загальної хірургії.

Вказаний стаж до спеціального стажу зараховано не було.

Позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і врахувати до спеціального стажу періоди роботи на посаді лікаря у медико-санітарній частині Львівського науково-дослідного радіотехнічного інституту з 08.04.1988 по 16.10.1989 (01 рік 06 місяців 09 днів); з 03.01.1992 по 18.12.1992 (00 років 11 місяців 16 днів) на посаді лікаря- консультанта у кооперативі «Енергія-1»; період навчання у клінічній ординатурі з 30.10.1989 по 07.12.1991 (02 роки 01 місяць 08 днів); період навчання у аспірантурі кафедри хірургії Львівського медичного інституту з 01.12.1992 по 01.12.1995 (03 роки 00 місяців 00 день); на посаді асистента кафедри загальної хірургії Львівського державного медичного інституту (нова назва - ЛНМУ імені Д. Галицького) з 01.12.1995 по 16.05.2006 (10 років 05 місяців 16 днів); на посаді доцента кафедри загальної хірургії ЛНМУ імені Д. Галицького з 17.05.2006 по 12.08.2019 (13 років 02 місяці 27 днів).

Листом від 09.05.2023 №12232-12036/В-52/8-1300/23 відповідач відмовив у нарахуванні вказаної допомоги, указавши, що періоди роботи з 08.04.1988 по 16.10.1989 хірургом-проктологом та з 03.01.1992 по 18.12.1992 лікарем-консультантом в кооперативі «Енергія-1» не враховано до спеціального стажу роботи, оскільки зазначені установи не належать до закладів охорони здоров`я. З 01.12.1995 і на день досягнення пенсійного віку позивач працює в Львівському державному медичному університеті ім. Данила Галицького, який не належить до закладів охорони здоров`я.

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду.

При вирішенні справи судом враховано наступні норми права.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини у сфері призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовані Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1050-IV).

У преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Водночас пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (пункт 4 Порядку № 1191).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення (пункт 6 Порядку № 1191).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах.

Таким чином, норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом на день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 200/854/19-а.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Така ж норма міститься в п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Відповідачем не заперечується наявність у позивача стажу роботи, зазначеного у трудовій книжці. Водночас спірним є зарахування спірного стажу роботи до спеціального стажу роботи, який дає право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Відповідно до положень ст. 3, 16 Основ законодавства України про охорону здоров`я № 2802-ХІІ, закладом охорони здоров`я є юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації. Заклад охорони здоров`я провадить свою діяльність на підставі статуту (положення), що затверджується власником закладу (уповноваженим ним органом).

Згідно Положення про клінічну ординатуру, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України №12 від 29 січня 1998 року:

- клінічна ординатура є вищою формою підвищення кваліфікації лікарів спеціалістів з певного фаху, зокрема, у клінічних науково-дослідних інститутах;

- клінічні ординатури в межах робочого часу виконують лікувально-діагностичну роботу в профільних відділеннях, на яких базується клініка, в обсязі 25% від розрахункової норми навантаження лікаря відповідної спеціальності, що передбачається індивідуальними планами їх підготовки;

- термін навчання в клінічній ординатурі зараховується лікарю до його загального трудового стажу роботи за фахом.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 61 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року №1556-VII, клінічний ординатор - це особа, яка має ступінь магістра медичного спрямування та кваліфікацію лікаря певної спеціальності відповідно до переліку лікарських спеціальностей і навчається з метою поглиблення професійних знань, підвищення рівня компетентності лікаря - спеціаліста.

Основним завданням клінічної ординатури є поглиблення професійних знань, підвищення рівнів умінь та навичок лікаря-спеціаліста за його лікарським фахом з метою підготовки висококваліфікованого лікаря для самостійної роботи в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до пункту "д" частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що період навчання позивача в клінічній ординатурі та у вищому навчальному закладі входять до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.12.2019 у справі №442/4963/17 та від 18.06.2020 у справі №676/3013/17.

Судом встановлено, що позивач проходив навчання у ординатурі з 30.10.1989 по 07.02.1991 та у аспірантурі з 01.12.1992 по 01.12.1995. Відтак вказаний стаж підлягає зарахуванню до спеціального стажу позивача для отримання грошової допомоги згідно з п. 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

З приводу зарахування до стажу роботи періодів роботи у Львівському науково-дослідному радіотехнічному інституті з 08.04.1988 по 16.10.1989 та у кооперативі «Енергія-1» з 03.01.1992 по 18.12.1992 суд зазначає таке.

У матеріалах справи наявний наказ головного лікаря 2-ї міської поліклініки м. Львова №6 від 04.04.1988, яким позивача було звільнено з направленням до медико-санітарної частини (поліклініки) ЛНДРТІ.

Відповідно до пункту 8 Пояснення до Переліку закладів охорони здоров`я, яке міститься у наказі Міністерства охорони здоров`я від 28.10.2002 № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я», медико- санітарною частиною називається міська поліклініка або міська лікарня з поліклінікою, призначені виключно для надання медичної допомоги робітникам промислових підприємств, будівельних організацій, підприємств транспорту. До складу медико-санітарної частини можуть входити й інші заклади охорони здоров`я. Таким чином, вказана посада позивача і місце виконання трудових обов`язків дозволяє зробити висновок, що позивач був працівником охорони здоров`я.

Щодо стажу роботи на посаді лікаря-консультанта у кооперативі «Енергія-1» суд зазначає, що згідно з п.2 примітки до Переліку №909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Суд зазначає, що неналежність кооперативу «Енергія-1» до закладів охорони здоров`я не нівелює характер виконуваної позивачем роботи на посаді лікаря-консультанта, тобто виконання таких робіт, з яким законодавство пов`язує право особи на зарахування до спеціального стажу роботи, що надає право на пенсію за вислугу років.

Право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пов`язане не лише з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а й з посадою, яку обіймає працівник - лікарі та середній медичний персонал, причому незалежно від найменування посади. У випадку, що розглядається лікар-консультант кооперативу.

Відповідно до п. 52, 56 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в цьому випадку існує множинне та неоднозначне тлумачення норм чинного законодавства, а тому зазначені норми слід трактувати найбільш сприятливим для особи способом. Таким чином, стаж роботи позивача з 08.04.1988 до 16.10.1989 на посаді хірурга-проктолога в медико-санітарній частині Львівського науково-дослідного радіотехнічного інституту та з 03.01.1992 до 18.12.1992 на посаді лікаря-консультанта у кооперативі «Енергія-1» слід віднести до його пільгового стажу в розумінні статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Подібний підхід до трактування норм п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліку №909 міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №442/456/17 та у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №120/4377/18-а.

З приводу зарахування до спеціального стажу роботи періодів на посаді асистента та доцента кафедри загальної хірургії ЛНМУ імені Данила Галицького суд зазначає наступне.

У матеріалах справи наявна довідка від 02.03.2022 №350 Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті, з якої випливає, що за період з 1995 року по 2022 рік позивач проводив оперативні втручання як хірург та як асистент хірурга, що підтверджує виконання ним трудових обов`язків як лікаря. Окрім того, посади асистента та доцента кафедри згідно з Класифікатором професій України (ДК 003:2010) належать до підрозділу «Викладачі». Посада викладача віднесена до посад відповідно до розділу 1 Переліку №909. Таким чином, період роботи на вказаних посадах також підлягає зарахуванню до спеціального стажу.

Як уже встановлено судом, відповідач зарахував до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років періоди роботи з 01.08.1983 до 01.08.1984 на посаді лікаря-інтерна Луцької міської лікарні; з 20.08.1984 до 27.08.1986 на посаді лікаря Брестської міської поліклініки; з 01.10.1986 до 25.09.1987 на посаді лікаря Брестської міської поліклініки; з 29.09.1987 до 07.04.1988 на посаді лікаря 2-ї міської поліклініки м. Львова.

Спірний стаж роботи сукупно становить 31 рік 2 місяці 16 днів. Відтак загальний стаж роботи позивача на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років становить 35 років 9 місяців 13 днів.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Стаття 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням обставин справи та з метою належного поновлення прав позивача суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошовому допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до спеціального стажу усі спірні періоди роботи.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

На підставі ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу Перехідні положення КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) одноразову грошовому допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до спеціального стажу роботи періоди роботи на посаді лікаря у медико-санітарній частині Львівського науково-дослідного радіотехнічного інституту з 08.04.1988 по 16.10.1989, на посаді лікаря- консультанта у кооперативі «Енергія-1» з 03.01.1992 по 18.12.1992, період навчання у клінічній ординатурі з 30.10.1989 по 07.12.1991, період навчання у аспірантурі з 01.12.1992 по 01.12.1995; на посаді асистента кафедри з 01.12.1995 по 16.05.2006; на посаді доцента з 17.05.2006 по 12.08.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1073 (тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.