Справа № 160/23716/23
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
Обставини справи: 15.09.2023 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу роботи всіх періодів роботи з 01.09.1990 по теперішній час, які вказані в трудовій книжці НОМЕР_2 , а також щодо не зарахування до пільгового стажу роботи за Списком №2 всіх періодів роботи водієм пасажирського транспорту - тролейбуса: з 07.08.1993 по14.09.1994, з 02.12.1994 по 23.03.2007, з 24.03.2007 по теперішній час;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії - призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати звернення - 02.06.2023 із зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком №2 всіх періодів роботи водієм пасажирського транспорту - тролейбуса: з 07.08.1993 по14.09.1994, з 02.12.1994 по 23.03.2007, з 24.03.2007 по теперішній час, а також із зарахуванням до страхового стажу роботи всіх періодів роботи з 01.09.1990 по теперішній час, які вказані в трудовій книжці НОМЕР_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач досягнувши віку 50 років звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Проте рішенням ГУ ПФУ в Сумській області в призначенні пенсії відмовлено, через недосягнення пенсійного віку 55 років. Також позивач не погоджується з розрахунком загального та пільгового стажу, оскільки згідно наданих довідок, страховий стаж становить 32 роки 8 місяців 09 днів, пільговий стаж водієм тролейбуса - 29 років 07 місяців 07 днів, але відповідачем -1 загального стажу нараховано 30 років 07 місяців 27 днів, а пільгового 10 років 10 місяців 23 дні. Проте в оскаржуваному рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди. Позивач зазначає, що відповідачем-1 не враховано те, що позивач почала працювати водієм тролейбуса, тобто водієм міського пасажирського транспорту з зайнятістю повний робочий день за Списком №2 з 07.08.1993 року та працює по теперішній час, а до 1.04.2015 вже мала повних 20 років в календарному обчисленні пільгового стажу за Списком №2 на зазначених роботах.
11.12.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив.
Згідно довідки про доставку електронного листа, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області адміністративний позов було надіслано в його електронний кабінет та ухвалу про відкриття провадження у справі 21.09.2023 року.
Станом на 22.12.2023 року відзив на позов від відповідача-1 не надходив.
Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).
Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі) та законодавчу встановлену послідовність надання письмових заяв по суті, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
02.06.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до Відділу обслуговування громадян №17 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (водій тролейбуса).
Заяву ОСОБА_1 з наданими документами зареєстровано за №2660 від 02.06.2023 року.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області від 09.06.2023 року №97 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. В даному рішенні зазначено зокрема наступне.

Пенсійний вік, визначений п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058 - водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Вік заявника 50 років 10 днів.

Страховий стаж 30 років 07 місяців 27 днів, пільговий стаж 10 років 10 місяців 23 дні.

За доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди роботи.

За наданими документами право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058 матиме при досягненні віку 55 років, тобто з 23.05.2028 року.

Позивач, не погодившись з рішенням, звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що у спірних правовідносинах відповідачі керувалися приписами статті 114 Закону України №1058-IV.

Так, за правилами пункту 8 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV, якою було доповнено вказаний закон про пенсійне забезпечення змінами внесеними Законом № 2148-VIII, водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу.

Разом з тим, починаючи з 23 січня 2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій водіям міського пасажирського транспорту, а саме: пункт «з» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та пункт 8 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»

Згідно з пунктом «з» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «з» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ (пункт 1 Рішення 1-р/2020).

Відповідно до рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20 Верховний суд перевіряв наступні питання:

а) можливість застосування юридичної позиції, що сформована в рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»:

б) визначення кола осіб при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, на яких поширюється дія суперечливих норм Законів України № 1788- XII та № 1058-ІV;

в) нормативне визначення величини показника вікового цензу при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Вирішуючи вказані питання, Верховний Суд у зразковому рішенні дійшов наступних висновків:

«Конституційний Суд України в рішенні від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Висновок у рішенні Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2016 зроблений з урахуванням вимог частини 2 статті 150 Конституції України в редакції, чинній на момент прийняття рішення № 4-рп/2016, яка є тотожною статті 151-2 Конституції України у редакції на час розгляду справи та статті 8 Конституції України.

Водночас висновок, сформований у пункті 7 рішення № 4-рп/2016, застосовується судом з урахуванням обставин справи та вимог статті 151-2 Конституції України.

Згідно із частиною першою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У пункті 3.1 рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

Також у пункті 4.4. мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1- р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

У першому пункті резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано неконституційними статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788- XII в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ.

У контексті предмету спору Конституційним Судом України визнані неконституційними положення щодо підвищення віку виходу на пенсію для пільгових категорій осіб та згідно з пунктом 2 резолютивної частині Рішення КСУ № 1 -р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення (тобто з 23 січня 2020 року).

У пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року №1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Верховний Суд наголошує, що припис акта, визнаний неконституційним Конституційним Судом України із змістовних підстав більше не може бути застосованим під час розгляду справ судами з мотивів його суперечності Конституції України.

Водночас у контексті предмету спору юридична позиція, викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1 -р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону № 1058-ІУ, які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідача.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України» вказано, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно- правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Тому, ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, Суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-УІІІ, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

Отже, відповідно до вищевикладеного, Суд зазначає, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону №1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії».

Таким чином, позивачка, досягнувши 50 років, набула право на пільгову пенсію при наявності необхідного стажу.

Відтак, відмова відповідача-1 у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , у зв`язку з недосягненням нею 55-річного віку, є протиправною та такою, що суперечить чинному законодавству.

За викладеного, суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п. з ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № l-p/2020 від 23.01.2020 року.

Щодо не зарахування до пільгового та страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.2004 року по 19.10.2013 року, суд зазначає наступне.

Щодо вимоги позивача зобов`язати зарахувати до страхового стажу роботи всіх періодів роботи з 01.09.1990 по теперішній час, які вказані в трудовій книжці НОМЕР_2 , суд зазначає, що в спірному рішенні зазначено, що до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Даних про те, що періоди роботи з 1990 року по теперішній час не зараховані відповідачем-1, матеріали справи не містять.

Згідно роздруківки Форма РС-право, страховий стаж розраховано з 01.09.1990 по 31.03.2023.

Тому, враховуючи викладене, в цій частині вимог суд відмовляє у задоволенні.

Щодо вимоги позивача зобов`язати зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №2 всіх періодів роботи водієм пасажирського транспорту - тролейбуса: з 07.08.1993 по 14.09.1994, з 02.12.1994 по 23.03.2007, з 24.03.2007 по теперішній час, суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, згідно копії трудової книжки НОМЕР_2 від 01.07.1991р., ОСОБА_1 :

- запис 4 - 07.08.1993 - переведена водієм тролейбуса пасажирського 3 класу (наказ 392к від 05.08.1993);

- запис 5 - 14.09.1994 - звільнена по ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) наказ 574к від 14.09.1994;

- запис 8 - 02.12.1994 - прийнята водієм тролейбуса пасажирського міського електротранспорту 3 класу (наказ 732к від 29.11.1994);

- запис 9 - 01.11.1996 - надано 2 клас водія тролейбуса;

- запис 13 - 23.03.2007 - звільнено по переводу в КП "Міський тролейбус" п.5 ст.36 КЗпП України (наказ 320к від 30.03.2007);

- запис 14 - 24.03.2007 - прийнята за переводом в КП "Міський тролейбус" (наказ 1076к від 29.03.2007).

Суд також наголошує, що по всіх спірних періодах роботи позивача наявні записи в трудовій книжці, жодних виправлень, закреслень тощо, не містять.

Згідно довідки уточнюючої особливий характер і умови праці для призначення пенсії на пільгових умовах КП "Міський тролейбус" №1450 від 30.06.2023 року, ОСОБА_1 , дійсно працювала водієм міського пасажирського транспорту-тролейбуса 3, 2 класу тролейбусного депо №1 у трамвайно-тролейбусному об`єднанні "Криворіжелектротранс" по перевезенню пасажирів - повний робочий день: з 07.08.1993 по 14.09.1994 та з 02.12.1994 по 23.07.2007. Пільговий стаж становить 13 років 4 місяців 28 днів. Дана професія дає право на пенсію на пільгових умовах, згідно п.8 статті 114 Закону №1058.

Згідно довідки уточнюючої особливий характер і умови праці для призначення пенсії на пільгових умовах КП "Міський тролейбус" №1167 від 25.05.2023 року, ОСОБА_1 , дійсно працювала водієм міського пасажирського транспорту - тролейбуса 2 класу тролейбусного депо №1 по перевезенню пасажирів - повний робочий день з 24.03.2007 року по теперішній час. На 23.05.2023 року пільговий стаж становить 16 років 1 місяць 29 днів. Дана професія дає право на пенсію на пільгових умовах, згідно п.8 статті 114 Закону №1058.

Пунктом 8 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV визначено, що пільгова пенсія призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв).

Судом встановлено та наявними документами у справі підтверджено, що за період з 07.08.1993 по 14.09.1994, з 02.12.1994 по 23.03.2007, з 24.03.2007 по 23.05.2023 позивач працювала водієм тролейбусу.

В оскаржуваному рішенні відповідачем-1 зазначено, що за доданими документами до пільгового стажу зараховано всі періоди роботи.

Проте згідно з роздруківки ФОРМА РС-право 97 ОСОБА_1 , період роботи з 08.08.1993 по 14.09.1994, з 02.12.1994 по 23.03.2007 не зараховано до пільгового стажу роботи.

Відтак, відповідачем-1 протиправно не зараховано період роботи з 08.08.1993 по 14.09.1994, з 02.12.1994 по 23.03.2007 до пільгового стажу.

Також судом встановлено, що період з 24.03.2007 по 25.05.2023 року зараховано позивачу як пільговий.

В листі від 25.08.2023 року №40923-30316/Д-01/8-0400/23 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зазначено, ОСОБА_1 підтверджено спеціальний стаж роботи на посаді водія міського пасажирського транспорту з 24.03.2007 по 25.05.2023.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача-1 зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи водієм тролейбусу з 08.08.1993 по 14.09.1994, з 02.12.1994 по 23.03.2007.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії - призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати звернення - 02.06.2023, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи, на момент звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 02.06.2023р., позивачці виповнилось 50 років (22.05.2023), що підтверджується копією паспорта позивача та заявою про призначення пенсії.

При цьому, згідно копії рішення про відмову в призначенні пенсії від 09.06.2023 року №97 вбачається, що станом на 02.06.2023р. (звернення за призначенням пенсії) пільговий стаж заявника складає 10 років 10 місяців 23 дні, загальний страховий стаж складає 30 років 07 місяців 27 днів.

Тобто, на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивач досягла необхідного віку (50 років) та у неї наявний необхідний стаж для призначення такої пенсії (30 років, тобто більше 20 років, та 10 років (пільговий) більше ніж необхідних 10 років).

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом встановлено, що позивачка має страховий стаж роботи 30 років 07 місяців 27 днів, пільговий стаж складає 10 років 10 місяців 23 дні, тобто достатній для призначення пенсії. За пенсією звернулась 02.06.2023р.

Підставами для відмови у призначенні пільгової пенсії була недостатність необхідного віку 55 років (на момент звернення позивача 50 років), однак підставу недостатності віку визнано судом необґрунтованою.

Отже, встановлені у цій справі обставини є достатніми для повного та ефективного захисту прав позивачки шляхом саме зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, суд враховує ту обставину, що у силу абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

А відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком визначено ГУ ПФУ в Сумській області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за віком.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача. Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (, 40030, СУМСЬКА область, місто СУМИ, вулиця ПУШКІНА, будинок 1) про відмову у призначенні пенсії від 09.06.2023 року №97.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (, 40030, СУМСЬКА область, місто СУМИ, вулиця ПУШКІНА, будинок 1) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) періоди роботи з 08.08.1993 по 14.09.1994, з 02.12.1994 по 23.03.2007, як водія міського пасажирського транспорту.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (, 40030, СУМСЬКА область, місто СУМИ, вулиця ПУШКІНА, будинок 1) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-5/2018 (746/15) від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, з 23.05.2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (, 40030, СУМСЬКА область, місто СУМИ, вулиця ПУШКІНА, будинок 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко