Справа № 560/2807/20
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2807/20

Головуючий у 1-й інстанції: Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач: Мацький Є.М.

22 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Керівника Хмельницької обласної прокуратури та ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмельницької обласної прокуратури, в якому просив:

1.1. Стягнути з прокуратури Хмельницької області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 24347,18 грн (двадцять чотири тисячі триста сорок сім гривень, 18 коп.);

1.2. Стягнути з прокуратури Хмельницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки при звільненні по день ухвалення судового рішення.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на протиправність дій відповідача щодо невиплати йому вихідної допомоги при звільненні, передбаченої ст. 44 КЗпП України, у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

3.1. Визнано протиправною бездіяльність Хмельницької обласної прокуратури щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв`язку з звільненням.

3.2. Зобов`язано Хмельницьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 23767 (двадцять три тисячі сімсот шістдесят сім) грн 50 коп. з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

3.3. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Не погоджуючись з рішенням суду, Хмельницька обласна прокуратура / апелянт-1/ подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

5. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що норми Закону України Про прокуратуру є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами. Скаржник вказує, що законами, що регулюють статус прокурорів, умови і підстави звільнення їх з посади та відповідно мають статус спеціальних, є Закон України Про прокуратуру та Закон №113-IX.

6. Скаржник вказує також, що судом першої інстанції не враховано, що у разі звільнення, в зв`язку з неуспішним проходженням атестації, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України Про прокуратуру, не передбачено виплату вихідної допомоги звільненому працівнику. Скаржник вважає, що суд помилково прийшов до висновку, що при звільненні позивач набув право на вихідну допомогу, відповідно до статті 44 КЗпП України.

7. ОСОБА_1 /апелянт-2/, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог оскаржив його в апеляційному порядку.

8. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт-2 вказує, що що звільнений на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон №1697-VII). При цьому має право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку згідно з вимогами статті 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Проте відповідач протиправно не провів з ним повного розрахунку при звільненні, а саме не виплачено вказану вихідну допомогу. При цьому, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, та виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

9. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом прокурора Хмельницької області від 28.04.2020 №320к позивача звільнено з посади прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VII з 30.04.2020. Цим же наказом зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні.

10. Згідно з розрахунковим листком за квітень 2020 року прокуратурою Хмельницької області при звільненні 30.04.2020 позивачу нараховано компенсацію за невикористані 102 календарні дні відпустки.

11. Відповідно до розрахункового листка за травень 2020 року станом на 06.05.2020 позивачу нараховано лікарняні за 5 днів та лікарняні за 5 днів після звільнення.

12. За змістом довідки про заробітну плату від 27.05.2020 за вих. № 18-84 вн-19, виданої прокуратурою Хмельницької області, в ній не вказано інформації про виплату вихідної допомоги позивачу при звільненні.

13. Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

14. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

16. Так, Законом України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон №1697-VII) врегульовано правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України.

17. Згідно з ч. 2 ст. 41 вищезазначеного Закону повноваження прокурора на адміністративній посаді припиняються в разі: закінчення строку перебування на адміністративній посаді; звільнення з посади прокурора або припинення повноважень на посаді прокурора.

18. Приписами підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органі прокуратури" №113-IX від 19.09.2019 прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав:

1) неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора чи слідчого органів прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором чи слідчим органів прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

19. При цьому, за приписами статті 1 Кодексу законів про працю України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

20. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

21. Згідно із статтею 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

22. Вирішуючи питання обґрунтованості апеляційних скарг колегія суддів враховує наступне.

23. З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора Житомирської місцевої прокуратури та з органів прокуратури Хмельницької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", відповідно до якої прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Таким чином, припинення трудових відносин позивача з відповідачем було здійснено виключно з ініціативи відповідача, як роботодавця, і було зумовлене приписами пункту дев`ятого частини першої статті 51 України "Про прокуратуру", а саме: ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

24. Однак, правовими нормами Закону України "Про прокуратуру" питання виплати вихідної допомоги прокурору у разі звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 цього Закону не врегульовано. В свою чергу, Кодекс законів про працю України (ст. 44) встановлює обов`язок роботодавця виплатити працівнику вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, якщо працівника звільнено у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

25. Закон України "Про прокуратуру" є спеціальним законом, що регулює правовідносини щодо звільнення прокурорів, проте Кодекс законів про працю України регулює трудові правовідносини, що виникли між працівником і роботодавцем в тій частині, що не врегульовано спеціальним законом. Отже, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

26. Враховуючи, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання виплати вихідної допомоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України. Крім того, суд звертає увагу, що зміни, внесені Законом №113-IX до Закону України "Про прокуратуру" та до Кодексу законів про працю України не встановлюють жодних обмежень чи застережень щодо виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

27. Відсутність у наказі про звільнення посилань на положення пункту 1 частини першої статті 40 або на статтю 44 Кодексу законів про працю України не може бути підставою для обмеження права позивача на отримання вихідної допомоги. При цьому, суд звертає увагу на пункт а частини першої статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №158 Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої Україною 04.02.1994 відповідно до постанови Верховної Ради України від 04.02.1994 №3933-XII, згідно з яким працівник, трудові відносини з яким було припинено, має право відповідно до національних законодавства й практики на вихідну допомогу або інші аналогічні види допомоги у зв`язку з припиненням трудових відносин, розмір якої залежить, зокрема, від стажу роботи й розміру заробітної плати, і котрі виплачуються безпосередньо роботодавцем або з фонду, створеного з внесків роботодавців.

28. Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

29. Так, у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №823/244/16 та від 17.10.2018 у справі №823/276/16 міститься правовий висновок, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

30. Законом України "Про прокуратуру" не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників у зв`язку зі скороченням штатів, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, що не заборонено спеціальним законодавством. Водночас, положеннями ст.40 КЗпП передбачено, що особливості звільнення окремих категорій працівників, в тому числі прокурорів з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

31. Разом з тим, суд зазначає, що Законом №113-ІХ внесено ряд інших доповнень до положень КЗпП України щодо особливостей врегулювання трудових відносин працівників органів прокуратури, але такі зміни не містять додаткових особливостей для застосування положень статті 40 цього Кодексу щодо гарантій трудових прав таких працівників. Таким чином, припинення трудових відносин за ініціативи відповідача, що були зумовлені приписами пункту дев`ятого частини першої статті 51 Закону №1697-VII, як особливостями застосування пункту 1 статті 40 КЗпП України, є підставою для виплати Позивачу вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відтак, оскільки позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", яка передбачає звільнення у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, позивач набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України.

32. Тому Хмельницька обласна прокуратура була зобов`язана при звільненні ОСОБА_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" виплатити йому вищевказану вихідну допомогу, однак не здійснила цього, що свідчить про її протиправну бездіяльність та зумовлює наявність підстав для задоволення судом позову щодо стягнення такої допомоги на користь позивача.

33. Відповідно до правових норм ст. 44 КЗпП України розмір вихідної допомоги, яка виплачується працівнику у зв`язку з його звільненням у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, становить середній місячний заробіток.

34. Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

35. Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

36. Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

37. У довідці Прокуратури Хмельницької області від 27.05.2020 за вих. № 18-84 вн-19 (ідентичні дані містяться в довідці Хмельницької обласної прокуратури від 14.07.2023 №21-61вн-23) містяться відомості про середню заробітну плату, розраховану відповідно до вимог пункту 8 Порядку №100, та яка на момент звільнення становила 23767,50 грн (без виключення сум відрахування на податки, збори та інші обов`язкові платежі).

38. Враховуючи викладене, позивач протиправно визначив суму вихідної допомоги 24347,18 грн шляхом зазначення суми нарахованої заробітної плати за лютий 2020 року (10726,38 грн) та за березень 2020 року (13620,80 грн) без врахування середнього місячного заробітку, розрахованого відповідно до Порядку №100, а також без врахування обов`язкових платежів до бюджету.

39. Як наслідок, слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу при звільненні в розмірі 23767,50 грн.

40. Оскільки апелянтом-1 протиправно не було виплачено позивачу вказану вихідну допомогу, суд, враховуючи наявність порушеного права та необхідність його судового захисту, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими в ч. 2 ст. 245 КАС України, суд першої інстанції правомірно зобов`язав Хмельницьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі його середньомісячного заробітку, що становить 23767,50 грн.

41. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

42. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.02.2019 у справі №826/6583/14, від 18.04.2019 у справі №812/2/16 та від 08.07.2019 у справі №809/4462/15.

43. Щодо доводів апелянта-2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

44. За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

45. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

46. Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

47. Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно з статтею 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

48. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Отже, можливість задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні перебуває у залежності від проведення фактичного розрахунку.

48. Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

49. Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

50. Крім того суд зазначає, що за змістом статті 116 КЗпП України при звільненні працівника йому виплачуються "всі суми, що належать працівнику", а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

51. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної в постановах від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17, від 13 травня 2020 року в справі з №810/451/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

52. Таким чином, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, визначені статтею 117 КЗпП України.

53. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

54. За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

55. Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

56. В свою чергу, частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування. Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

57. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

58. За наслідками розгляду даної справи суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату вихідної допомоги при звільненні в розмірі 20373,15 гривень.

59. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 зазначила, що на переконання Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висновок, викладений у рішенні ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України", а саме: у пункті 57 рішення, не узгоджується та суперечить практиці Верховного Суду України, за яким після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (постанова від 15 вересня 2015 року провадження №21-1765а15). Та підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

60. Враховуючи, що вихідну допомогу апелянт-1 мав виплатити позивачу при звільненні з органів прокуратури, однак не зробив цього (у зв`язку з чим й виник спір), то задовольняючи позовні вимоги про стягнення цієї допомоги, одночасно є підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України, вимоги щодо якого є похідними від вимог про стягнення вихідної допомоги.

61. Як роз`яснено у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

62. Під час розгляду справи судом встановлено, що визначена за нормами Порядку №100 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за 2 календарні місяці, що передували даті його звільнення становить 1159,39 грн. При цьому, тривалість затримки повного розрахунку з позивачем з дня наступного за днем його звільнення по дату ухвалення судового рішення в даній справі (з 01.05.2020 по 22.12.2023) становить 1331 робочих днів. Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки з позивачем повного розрахунку при звільненні становить 630597,50 гривень (1331 робочих днів х 1159,39 грн = 1 543 148,09 гривень). Водночас, суд вважає, що у порівнянні із розміром невиплаченої позивачу вихідної допомоги, який становить 23767,50 грн, суму середнього заробітку в розмірі 1 543 148,09 гривень не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму своєчасно невиплаченої допомоги.

63. Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми, що відповідає висновкам Верховного Суду України, висловленим у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16, а також висновкам Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц.

64. Крім того, за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

65. Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

66. При вирішенні цього питання колегія суддів враховує такі обставини, як розмір невиплаченої позивачу вихідної допомоги, істотність частки цієї допомоги порівняно із середнім заробітком, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Вказаний підхід застосований Верховним Судом під час вирішення справи №806/2473/18 і наведений у постанові від 30.10.2019. Істотність частки своєчасно невиплачених сум вихідної допомоги при звільненні в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,015 % (23767,50 грн (розмір вихідної допомоги) х 100 % : 1 543 148,09 грн (сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичної виплати). Таким чином, із врахуванням принципу справедливості та співмірності, а також з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника, суд дійшов висновку, що стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки з розрахунку при звільненні в розмірі 23147, 22 гривень (1159,39 грн. (розмір середньоденного грошового забезпечення) х 1331 робочих днів (кількість днів затримки розрахунку) х 0,015 % (істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком) = 23147, 22 грн.) Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності у подібних правовідносинах викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №806/345/16, від 18.07.2018 у справі №825/325/16, від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а, у постанові Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі №6-39цс11.

67. Враховуючи викладене, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з Хмельницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки з ним повного розрахунку при звільненні в розмірі 23147, 22 грн.

68. Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

69. Колегія суддів дійшла висновку, що апелянт-2 обґрунтував позовні вимоги, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити.

V. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

70. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

71. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

72. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

73. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Керівника Хмельницької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з прокуратури Хмельницької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки при звільненні по день ухвалення судового рішення і прийняти у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з Хмельницької обласної прокуратури на його користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки з ним повного розрахунку при звільненні в розмірі 23147 (двадцять три тисячі сто сорок сім гривень) 22 коп.

Решту частину рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.