Справа № 160/22151/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військово-лікарської комісії 2 відділу Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування наказів та рішень, зобов?язання вчинити певні дії, -
- визнати протиправною бездіяльність військово-лікарської комісії ІІ відділу Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо належного проведення медичного обстеження під час проходження військово-лікарської комісії та вчинення дій, пов?язаних з визнанням придатності ОСОБА_1 до військової служби;
- скасувати протокол № 159 від 09.08.2023 року військово-лікарської комісії ІІ відділу Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в частині, що стосується придатності ОСОБА_1 за станом здоров?я до військової служби;
- визнати протиправними дії Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо постановки ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов?язаних до ІНФОРМАЦІЯ_1 та видання наказу про призов під час загальної мобілізації ОСОБА_1 , на військову службу;
- скасувати наказ Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про призов військовозобов?язаних на військову службу під час мобілізації, в частині, що стосується призову по мобілізації ОСОБА_1 , як придатного до військової служби;
- скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 9 від 09.07.2023 в частині, що стосується призначення та зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання до суду позовної заяви, яка містить визначений склад належних відповідачів, позовні вимог щодо кожного із заявлених відповідачів, обгрунтування змісту позовних вимог і викладом обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги до кожного з відповідачів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання до суду позовної заяви, яка містить визначений склад належних відповідачів, позовні вимог щодо кожного із заявлених відповідачів, обгрунтування змісту позовних вимог і викладом обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги до кожного з відповідачів.
- визнати протиправною бездіяльність Військово-лікарської комісії ІІ відділу Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо належного проведення медичного обстеження під час проходження військово-лікарської комісії та вчинення дій, пов?язаних з визнанням придатності ОСОБА_1 до військової служби;
- скасувати протокол № 159 від 09.08.2023 року Військово-лікарської комісії ІІ відділу Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в частині, що стосується придатності ОСОБА_1 за станом здоров?я до військової служби;
- визнати протиправними дії Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо постановки ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов?язаних до ІНФОРМАЦІЯ_1 та видання наказу про видачі мобілізаційного розпорядження від 09.08.2023 року;
- скасувати наказ Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про призов військовозобов?язаних на військову службу під час мобілізації, в частині, що стосується призову по мобілізації ОСОБА_1 , як придатного до військової служби;
- скасувати мобілізаційне розпорядження Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 09.08.2023 року відповідно до якого було проведено призов ОСОБА_1 , під час дії мобілізації, як придатного до військової служби;
- скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 9 від 09.07.2023 в частині, що стосується призначення та зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 виключити зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця ОСОБА_1 .
Позов мотивовано тим, що 09.08.2023 під час зупинки на блокпосту біля смт. Міжгір`я близько 12 години посадові особи відповідача-1 у примусовому порядку відвезли позивача для проходження військово-лікарської експертизи. Вказана подія відбувалась не за місцем проживання та реєстрації облікових даних позивача у ТЦК, а медичний огляд під час проходження військово-лікарської комісії на придатність до військової служби відбувся не повно та не об`єктивно. Внаслідок вкладеного, мобілізаційне розпорядження Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 09.08.2023, яким позивача призвано на військову службу, як придатного до військової служби, він вважає протиправним та просить його скасувати. Також позивач просить визнати протиправним наказ командира ВЧ НОМЕР_3 щодо призначення та зарахування його до списків військової частини та виключити позивача зі списків ВЧ НОМЕР_3 .
07.11.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач-1 позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні. Зокрема, зазначає, що 09.08.2023 під час здійснення мобілізаційних заходів посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 діяли в межах та спосіб, визначені чинним законодавством. На момент призову на військову службу жодних заяв (чи документів) про підстави для відстрочки, жодних скарг на стан здоров?я чи будь яких інших заперечень стосовно проходження військової служби від позивача не надходило. У військовому квитку серії НОМЕР_4 військовозобов?язаного громадянина ОСОБА_1 з військово-обліковою спеціальністю 956 647 А визнано також придатним до проходження військової служби, на питання про госпітальні лікування та наявність групи інвалідності останній відповідав про відсутність таких. Щодо виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , відповідач-1 зазначив, що вичерпний перелік підстав для звільнення з військової служби визначено пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». При цьому, позивач не відноситься до жодної з вказаних підстав, а тому позовна вимога про виключення позивача зі списків військової частини не підлягає задоволенню.
08.11.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив відповідача - 1, в якій позивач зазначає, що ознайомившись з мотивами та наведеними доводами відповідача, вважає, що вказані мотиви у відзиві підлягають відхиленню, так як є недоречними та такими, що не відповідають вимогам законів, дії відповідача відносно позивача є протиправними, що також засвідчує у своєму відзиві відповідач. Зокрема, позивач зазначає, що матеріали справи не свідчать про будь-які відомості, якими підтверджено не явку позивача до РТЦК за місцем проживання або можливого перебування в розшуку. Щодо твердження відповідача про відсутність скарг на стан здоров`я та фактичних скарг, також є оціночним судженням відповідача. Як зазначалось у позові позивачем повідомлялось про скарги на стан здоров`я представникам відповідача 1 та 2, однак відповідачі відмовлявся їх приймати. Крім цього, відповідачем не надано доказів того, що позивачу в належний спосіб була вручена повістка, та надано час для вчинення ряду дій по уточненню персональних даних та надання відповідних документів які засвідчують ці дані, так і військово-облікованих даних за місцем свого проживання, правильного та повного проходження ВЛК, при наявних відповідних медичних документах про стан свого здоров`я, для подальшого визначення придатності до військової служби. Натомість матеріли справи містять ознаки відсутності законних підстав для постановки на військовий облік, як це передбачено ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Натомість скороплиність дій відповідача, а саме постановка на облік та зняття з обліку, проходження медичної військово-лікарської комісії відносно позивача, обмежували надати всі необхідні документи, більш того зумовило відповідача до порушення права позивача. Також позивач зазначає, що при проходженні комісії ВЛК, неодноразово наголошував, що має проблеми за станом здоров`я, однак такі відомості знаходяться за місцем проживання останнього, а саме у м. Дніпрі, просив надати час щоб надати їх, однак йому було відмовлено. В той же час комісією ВЛК було проігноровано цей факт, що свідчить про потребу в направленні до медичних закладів для здійснення додаткових досліджень та встановлення динамічних показників стану здоров`я. Таким чином, доводи відповідача-1 про відсутність порушень під час проведення ВЛК, не відповідають матеріалам справи.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 КАС України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прописаний за адресою: АДРЕСА_3 .
09.08.2023 року другим відділом Хустського РТЦК та СП оформлено картку обстеження та медичного огляду військовозобов?язаного для визначення придатності до військової служби ОСОБА_1 , яка містить висновок про придатність до військової служби у ДШВ.
Згідно з протоколом засідань медичної комісії по огляду військовозобов?язаних № 159 ВЛК другого відділу Хустського РТЦК та СП від 09.08.2023 року солдат запасу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при проходженні медичної комісії скарг не висловлював, здоровий. Придатний до військової служби. Зріст 170 см. Вага 80 кг. Придатний до військової служби у ДШВ.
На підставі протоколу № 159 від 09.08.2023 року видно довідку ВЛК № 3379 від 09.08.2023 року, згідно з якою, солдат запасу ОСОБА_1 придатний до військової служби у ДШВ.
09.08.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 видано Військовий квиток серії НОМЕР_4 .
09.08.2023 року наказом начальника Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 159 солдата запасу ОСОБА_1 направлено у розпорядження Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 19.08.2023 року № 270 солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .
Вважаючи дії відповідача-1, відповідача-2 щодо проходження медичного обстеження та постановки його на військовий облік, мобілізації та зарахування до списків ВЧ НОМЕР_5 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до частин першої, другої статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За приписами частини 1 статті 4 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ (далі Закон № 1932-ХІІ), у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
Згідно із частинами 1 - 3 статті 17 Закону № 1932-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 22 Закону № 3543-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадяни зобов?язані:
з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 2022 року (далі Закон № 2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно змісту частини 9 статті 1 Закону № 2232-ХІІ, Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До видів військової служби, згідно із частиною 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ, відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом (частина 12 статті 2 Закону № 2232-ХІІ).
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
За приписами частин 1 - 5 статті 27 Закону №2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань. Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії. До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність. До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби. Військовозобов`язані, зараховані до запасу другої категорії, у разі здобуття під час перебування в запасі або служби у військовому резерві військово-облікової спеціальності переводяться до запасу першої категорії.
За змістом частини 1 статті 39 Закону № 2232-ХІІ, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Згідно із пунктом 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10 грудня 2008 року № 1153 (далі - Положення № 1153), цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
За підпунктом 1 пункту 252 Положення № 1153, у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду: проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також прийом громадян на військову службу за контрактом.
Відповідно до положень пункту 253 Положення № 1153, призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України. Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Про призов громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та призначення на посади командири військових частин інформують територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання (перебування) цих громадян до призову на військову службу та посадову особу, до номенклатури призначення якої належить посада, на яку призначено призваного громадянина. Про призов громадян на військову службу територіальні центри комплектування та соціальної підтримки письмово повідомляють державні органи, підприємства, заклади, установи і організації, в яких зазначені громадяни працювали, навчалися або були зареєстрованими як безробітні
Пунктами 1-4 Указу Президента України № 69/2022, у зв`язку з військовою агресією російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. У разі збройної агресії проти України Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях. На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону № 3543-ХІІ. Призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Військова служба за призовом під час мобілізації є видом військової служби, початком проходження якої вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом.
Відповідно до пункту 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 р. № 154, виконання завдання з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, призову громадян на військову службу покладені саме на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Згідно пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки:
виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку;
організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.
Таким чином, до обов?язків територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить виявлення призовників, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку, оповіщення призовників про їх виклик до РТЦК та СП для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призову на військову службу і забезпечення здійснення контролю за їх прибуттям.
Щодо неналежного проведення медичного обстеження під час проходження військово-лікарської комісії та визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби, суд зазначає наступне.
09.08.2023 було проведено медичний огляд позивача, та за довідкою ВЛК від 09.08.2023 №3379 встановлено придатність позивача до військової служби.
Згідно протоколу №159 від 09.08.2023 засідання медичної комісії по огляду військовозобов`язаних, зокрема, позивача визнано придатним до військової служби у ДШВ, та зазначено, що при проходженні медичної комісії позивач скарг не висловлював, здоровий.
Згідно картки обстеження та медичного огляду від 09.08.2023, позивач на психоневрологічному, наркологічному, дерматовенерологічному диспансерному обліку не знаходиться. Позивач оглянутий терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, ЛОР, дерматовенерологом, психіатром, наркологом. Інформації щодо відбіру аналізу крові та сечи та їх результатів відсутня. Також відсутні відомості щодо проведення позивачу ЕКГ, навпроти графи флюорографія органів грудної клітини містить печатка рентгенкабінету та дата здійснення флюорографії, однак її результати також відсутні.
Відповідно до п.1.1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 року №402 (в редакції станом на час проведення медичного огляду), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до розділу III Положення (в редакції станом на час проведення медичного огляду) визначено, що:
медичний огляд військовозобов?язаних проводиться за рішенням військового комісара ВЛК Військових комісаріатів (пп.3.1 Положення);
військовозобов?язані, залежно від категорії запасу, військово-облікової спеціальності та призначення, підлягають повторному огляду ВЛК військових комісаріатів. Крім того, офіцери запасу підлягають повторному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу ВЛК військових комісаріатів - у разі зміни призначення;
кожний військовозобов?язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей (пп. 3.2 Положення);
перед оглядом військовозобов`язаних їм проводиться рентгенологічне (флюорографічне) обстеження органів грудної клітки, загальний аналіз крові, визначаються група крові та резус-належність (особам, у яких немає відповідної відмітки у військовому квитку), ЕКГ, дослідження сечі. Особам, яким більше 40 років, обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор (пп. 3.4 Положення);
до початку огляду військовий комісаріат на всіх військовозобов?язаних отримує дані із психоневрологічних, протитуберкульозних, шкірно-венеричних диспансерів, наркологічних закладів (на тих, що перебувають на обліку у вказаних диспансерах, закладах, - витяг з історії хвороби), на осіб, що визнані інвалідами, - дані з органів соціального забезпечення, також медичну картку амбулаторного хворого (облікова форма МОЗ України №025) з поліклінік та медико-санітарних частин за місцем проживання, роботи або навчання;
зазначені документи з відомостями із вищевказаних диспансерів (закладів), а на офіцерів і прапорщиків (мічманів) запасу також особові справи Військовий комісаріат до початку огляду подає для вивчення у ВЛК (пп. 3.5 Положення).
Отже під час проведення медичного огляду позивача, відповідачем-2 допущено ряд порушень Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 року №402, а саме, не досліджено аналіз крові, не визначено група крові та резус-належність, не досліджено аналіз сечі позивача, не здійснено ЕКГ та відсутні результати флюорографії.
Крім того, в картці обстеження наявні записи про те, що позивач не перебуває на психоневрологічному, наркологічному, дерматовенерологічному диспансерному обліку.
Водночас, суд зазначає, що час проведення медичного обстеження позивача, а саме 09.08.2023 (враховуючи, що в цей день приблизно о 13:00 позивача було доставлено в РТЦК, проведено медичний огляд, прийнято відповідні рішення та направлено до військової частини), не дає можливості військовому комісаріату отримати на позивача, як військовозобов?язаного, зареєстрованого в м. Дніпро, відомості із психоневрологічних, протитуберкульозних, шкірно-венеричних диспансерів, наркологічних закладів відомості про перебування/не перебування на обліку.
Сукупність виявлених порушень свідчать про те, медичний огляд позивача з метою встановлення придатності до військової служби проведений ВЛК другого Хустського РТЦК та СП з порушенням Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.
Згідно з п.2.1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Пунктом 22 Положення передбачено, що дані про тих, хто пройшов медичний огляд (прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, військове звання, військова частина, місяць та рік призову на військову службу тощо), діагноз та постанова ВЛК про ступінь придатності до військової служби та про причинний зв`язок записуються в Книгу протоколів засідань ВЛК (ЛЛК).
Пунктом 22.2 Положення унормовано, що книга протоколів засідань військово-лікарської комісії ведеться у всіх ВЛК секретарями цих комісій. Протоколи засідань ВЛК підписуються головою, членами комісії (не менше двох), які брали участь у засіданні, та секретарем комісії у день засідання комісії.
Один примірник Свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК) зберігається як додаток до книги протоколів. У книгу протоколів, у додатковий примірник експертного документа та у медичну карту стаціонарного хворого записується дата та зміст постанови штатної ВЛК.
Штатні ВЛК ведуть книгу протоколів тільки на осіб, які пройшли медичний огляд безпосередньо в цих комісіях, та алфавітний облік розглянутих протягом року свідоцтв про хворобу (довідок ВЛК).
У штатних ВЛК протоколом є також бланк свідоцтва про хворобу, довідки, надіслані для затвердження (контролю) або перегляду постанов, коли текст остаточної постанови підписується головою, членами комісії (не менше двох), які брали участь у засіданні, і секретарем. Особлива думка голови або членів комісії записується на примірнику свідоцтва про хворобу (довідки) або на окремому аркуші, який додається до цього свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК).
Пунктом 22.7 Положення визначено, що постанова ВЛК про придатність військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) до військової служби оформлюється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає.
Тож, аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що і протоколи засідань ВЛК і довідки ВЛК є по суті постановами ВЛК, які оформлюються за результатами проходження медичного огляду військовозобов`язаних та визначають ступінь їх придатності до військової служби, а тому є індивідуально-правовим актом, який встановлює відповідні права та обов`язки позивача та певні правові наслідки.
Як встановлено судом, по відношенню до позивача за результатами проходження ним медичного огляду, 2-м відповідачем складено довідку ВЛК №09.08.2023 №3380, а також відомості щодо позивача занесені до протоколу засідання медичної комісії №159 від 09.08.2023.
Позивач, обираючи спосіб свого захисту просить суд скасувати протокол № 159 від 09.08.2023 року Військово-лікарської комісії ІІ відділу Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в частині, що стосується придатності ОСОБА_1 за станом здоров?я до військової служби; визнати протиправними дії Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо постановки ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов?язаних до ІНФОРМАЦІЯ_1 та видання наказу про видачі мобілізаційного розпорядження від 09.08.2023 року; скасувати наказ Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про призов військовозобов?язаних на військову службу під час мобілізації, в частині, що стосується призову по мобілізації ОСОБА_1 , як придатного до військової служби; скасувати мобілізаційне розпорядження Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 09.08.2023 року відповідно до якого було проведено призов ОСОБА_1 , під час дії мобілізації, як придатного до військової служби; скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 9 від 09.07.2023 в частині, що стосується призначення та зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
При цьому, протокол № 159 від 09.08.2023 року, наказ Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про призов військовозобов?язаних на військову службу під час мобілізації, в частині, що стосується призову по мобілізації ОСОБА_1 , як придатного до військової служби; мобілізаційне розпорядження Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 09.08.2023 року відповідно до якого було проведено призов ОСОБА_1 , під час дії мобілізації, як придатного до військової служби, є актами індивідуальної дії, які вичерпали свою дію виданням наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 9 від 09.07.2023 в частині, що стосується призначення та зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Видаючи оспорюваний наказ № 9 від 09.07.2023 про зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , командир військової частин виходив з того, що направляючи особу до військової частини НОМЕР_1 територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснив всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, звільняючих позивача від призову на військову службу.
Командир ВЧ НОМЕР_1 не мав права не зарахувати позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_1 , адже отримав усі передбачені чинним законодавством документи та беззаперечні правові підстави для видання оспорюваного позивачем наказу.
У розумінні пунктів 97-98 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2021 року за № 100 формування зазначених команд і їх списків покладено районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відтак, командування Військової частини НОМЕР_1 не могло відмовити в зарахуванні позивача до особового складу даної військової частини.
Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази того, що на момент прийняття оскаржуваного наказу позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я чи з інших законодавчо встановлених підстав.
При цьому, якщо позивач на теперішній час не може проходити військову службу за станом здоров`я, то він має право у встановленому порядку ініціювати питання про звільнення з військової служби на підставі відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ командира ВЧ НОМЕР_1 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації є правомірним та таким, що прийнятий відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, доводи представника позивача про незаконність наказу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування вказаного наказу з підстав, викладених у позовній заяві, належить відмовити.
Крім того, суд звертає увагу, що у позовній заяві позивач визначив спосіб захисту свого права шляхом визнання протиправним та скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 про зарахування його до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , тобто шляхом визнання протиправними та скасування індивідуального акту.
Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.
Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
Суд звертає увагу на приписи пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), відповідно до яких громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-ХІІ. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Частина третя статті 24 Закону № 2232-ХІІ передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення № 1153/2008.
Згідно з абзацом другим пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Серед таких підстав відсутнє скасування наказу щодо проходження військової служби.
У той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивач із рапортом до командира ВЧ НОМЕР_1 про його звільнення із зазначенням підстав, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, за наслідками розгляду якого мало бути прийняте відповідне рішення, не звертався.
Суд вважає, що оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та зарахування його до ВЧ НОМЕР_1 .
Після видання спірного наказу виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом № 2232-ХІІ та Положенням № 1153/2008. Даними актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування висновків ВЛК, наказів про призов та про призначення до військової частини. Ці акти індивідуальної дії вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.
Суд наголошує, що аналіз наведених вище законодавчих і підзаконних актів свідчить про те, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та держави) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального, та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.
У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14 липня 2021 року у справі № 9901/96/21, від 27 жовтня 2022 року у справі № П/9901/97/21).
Виходячи із зазначеної в даних судових рішеннях Верховного Суду правових висновків та застосовуючи їх до правовідносин, які досліджуються у справі, що розглядається, суд зазначає, що скасування після їх реалізації та вичерпання своєї дії оскаржуваних позивачем актів індивідуальної дії про зарахування до військової частини порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.
За змістом зазначених юридичних принципів процесуальної економії та стадійності захисту права застосований спосіб захисту має привести до відновлення порушеного права, а оскаржувані постанови, розпорядження, накази вичерпали свою дію та втратили юридичне значення, оскільки позивач мобілізований та продовжує перебувати на військовій службі і, як зазначалося вище, скасування протоколу ВЛК, наказу про призов, мобілізаційного розпорядження, наказу про зарахування позивача до військової частини, не тягнуть за собою припинення відносин військової служби позивача.
Таким чином, суд дійшов висновку, що вказані рішення суб?єктів владних повноважень як актів індивідуальної дії реалізовано їх застосуванням, а тому їх оскарження не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки їх скасування не може привести до відновлення порушеного права.
Враховуючи вище викладені обґрунтування, суд вважає, що підстави для скасування оскаржуваних протоколу ВЛК, наказу про призов, мобілізаційного розпорядження, наказу про зарахування позивача до військової частини, відсутні.
Також не підлягає задоволенню і позовна вимога, у якій позивач просить суд зобов`язати відповідача-3 виключити його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , з огляду на наступне.
Частиною 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено вичерпний перелік підстав, коли військовослужбовці, що проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період під час дії правового режиму воєнного стану звільняються з військової служби. Підстави, які б надавали позивачу можливість звільнення з військової служби в зазначеному переліку наразі відсутні.
Також, слід звернути увагу, що військово-адміністративні процедури проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України регламентовано декількома нормативними документами:
Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2018 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153); Інструкцією про організацію виконання Положення № 1153, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170); Інструкцією з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністра Оборони України від 26.05.2014 № 333 (далі - Інструкція № 333)
Водночас, такий вид військової адміністративної процедури як «виключення зі списків особового складу військової частини» можливий лише у окремих випадках, а саме: направлення військовослужбовця для проходження військової служби до інших військових формувань у тому числі за кордон (п. 10 Положення № 1153, абз.8 пп. 1 п.1.5 розділу І Інструкції № 170, абз. 2 п. 2.9. розділу 2 Інструкції № 333); звільнення з військової служби (п.34-37 Положення № 1153, п. 14.10 Інструкції № 170, абз.2 п.2.9 Інструкції № 333); на підставі вироку суду у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання (п.77 Положення № 1153, абз,2 п. 3.22 Інструкції № 170, абз.7,8 п.2.9 Інструкції № 333); зарахування військовослужбовця на навчання до військового навчального закладу (абз.6 п. 144 Положення № 1153, абз.9 п. 4.8 Інструкції № 170, абз.5 п.2.9 Інструкції № 333); смерті (загибелі) військовослужбовця або визнання безвісти відсутнім на підставі рішення суду про таке визнання (п.230, 247 Положення № 1153, абз.10,11 п. 2.9 Інструкції № 333).
Зазначені вище випадки застосування процедури «виключення зі списків особового складу» вказують на те, що виключити військовослужбовця зі списків військової частини можливо здійснити на підставі рішення суду лише: 1) про визнання безвісти відсутнім та 2) визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення та засудження до позбавлення / обмеження волі та/або позбавлення військового звання. Інших підстав, де б рішення суду було підставою для виключення зі списків військової частини законодавство у сфері регулювання правовідносин проходження військової служби не містить.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно частин першої, третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Всупереч вимогам частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач не обґрунтував із посиланням на належні, допустимі, достовірні та достатні докази яким чином заявлені у позовній заяві вимоги можуть відновити його порушене право та, у чому конкретно полягає порушення охоронюваних законом прав, свобод та інтересів з боку відповідачів.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, питання розподілу судових витрат не вирішується.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 139, 241, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військово-лікарської комісії 2 відділу Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування наказів та рішень, зобов?язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна