Справа № 380/16765/22
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 рокусправа №380/16765/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої-судді Сидор Н.Т., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненнні,

в с т а н о в и в :

на розгляд суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, в якій позивачка просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (за період з 28.072020 по 29.07.2022), але не більше як за шість місяців за період з 28.07.2020 по 28.01.2021 в сумі 271 422,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що під час звільнення з Міністерства юстиції України з позивачкою не було проведено повного розрахунку. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 у справі №380/1492/21 на підставі виконавчих листів Державною казначейською службою України стягнуто на її користь суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, надбавки за стаж державної служби, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки. Наведене зумовило звернення до суду з цим позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити наступне.

Ухвалою судді від 28.11.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 07.12.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що Казначейською службою України було здійснено безспірне списання з рахунку Міністерства юстиції України. Тому, враховуючи ці стягнення, які було проведено на корить позивачки, відповідачем проведено повний та належний розрахунок всіх належних сум позивачці при звільненні. Також покликається на те, що позивачу перераховано суму середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 28.07.2020 по 19.11.2020.

В спростування наведених відповідачем доводів позивачкою подано відповідь на відзив.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно з наказом державного секретаря від 28.07.2020 №2358/к ОСОБА_1 звільнено з посади державного експерта експертної групи з доступу до правосуддя Директорату з прав людини, доступу до правосуддя та правової обізнаності.

Неоспорювана відповідачем сума компенсації за 7 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби була виплачена 19.11.2020.

Вказані обставини встановлені постановою рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 у справі №380/1492/21, відтак такі відповідно до положень ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 у справі №380/1492/21 стягнуто з Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні щодо неоспорюваної суми, належної до виплати (за 7 днів додаткової відпустки), по день фактичного розрахунку - за період з 28.07.2020 по 19.11.2020 в сумі 8 587,62 грн; стягнуто з Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) недоплачену суму надбавки за стаж державної служби за весь період роботи (з 22.12.2017 по 28.07.2020) в сумі 13 169,72 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; стягнуто з Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) невиплачену при звільненні компенсацію за 16 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби в сумі 26 185,76 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; зобов`язано Міністерство юстиції України (місцезнаходження: вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001; ) перерахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) інші виплати (відпустка щорічна, додаткова відпустка державного службовця, компенсація невикористаної відпустки (основна), додаткова відпустка на дітей, вихідна допомога, середньоденна зарплата, курси, нарада-навчання, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, компенсація відпустки (звільненим)) за період з 22.12.2017 по 28.07.2020, із врахуванням того, що станом на 22.12.2017 стаж державної служби ОСОБА_1 становив 11 років 6 місяців; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

На рахунок позивачки 28.07.2022 надійшли такі кошти:

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні щодо неоспорюваної суми 8 587,62 грн.

- недоплачена суму надбавки за стаж державної служби за весь період роботи - 13 169,72 грн.

- невиплачена при звільненні компенсація за 16 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби 26 185,76 грн.

29.07.2022 на рахунок позивачки надійшли кошти у розмірі 4499,33 грн із призначенням «відпускні та інші виплати… на виконання рішення Львівського ОАС від 16.16.2021».

Позивачка вважає протиправними дії відповідача щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні, відтак звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Із системного тлумачення положень ч. ч. 1 та 2 ст. 117 КЗпП України можна дійти висновку, що ч. 1 цієї статті стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником, а ч. 2 ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року № 810/451/17, а також Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20 травня 2020 року та від 17 листопада 2021 року в справі №816/1640/17, від 12 серпня 2020 року в справі №400/3365/19, від 13 жовтня 2021 року в справі №580/1790/20 та інших.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з наказом державного секретаря від 28.07.2020 №2358/к ОСОБА_1 звільнено з посади державного експерта експертної групи з доступу до правосуддя Директорату з прав людини, доступу до правосуддя та правової обізнаності.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 у справі №380/1492/21 позивачці виплачено: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні щодо неоспорюваної суми 8 587,62 грн; недоплачену суму надбавки за стаж державної служби за весь період роботи - 13 169,72 грн; невиплачену при звільненні компенсацію за 16 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби 26 185,76 грн; 29.07.2022 на рахунок позивачки надійшли кошти у розмірі 4499,33 грн із призначенням «відпускні та інші виплати… на виконання рішення Львівського ОАС від 16.16.2021».

Відтак, суд доходить висновку, що остаточний розрахунок з позивачкою проведено поза межами строку, встановленого ст. 116 КЗпП України.

Отже, за встановлених обставин справи до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ч. 2 ст. 117 КЗпП України, оскільки на момент звільнення позивачці не було виплачено всіх належних їй сум і розмір таких сум (розмір компенсації) був спірним.

Притім, суд зауважує, що поза межами встановленого ст. 116 КЗпП України строку позивачці виплачено належні їй при звільненні суми у розмірі 43 854,81 грн (надбавка за стаж державної служби за весь період роботи, компенсація за 16 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби), адже середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні щодо неоспорюваної суми у розмірі 8 587,62 грн є компенсаційною виплатою, а не такою, що належала позивачці у зв`язку зі звільненням.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до абзацу 3 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 №100, у разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

На основі довідки від 25.02.2021 №16-42/70 середньоденна заробітна плата позивачки складає 2120,49 грн.

Як вже зазначалось судом, позивачку звільнено з роботи 28.07.2022, а остаточний розрахунок проведено 29.07.2022.

Втім, визначаючи період затримки розрахунку при звільненні суд враховує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду стягнуто середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні щодо неоспорюваної суми, належної до виплати (за 7 днів додаткової відпустки), по день фактичного розрахунку - за період з 28.07.2020 по 19.11.2020 в сумі 8 587,62 грн. Відтак, період затримки розрахунку при звільненні з 28.07.2020 по 19.11.2020 вже охоплено наведеним рішенням суду і включення цього ж періоду до загального періоду затримки розрахунку при звільненні в межах цієї справи призведе до подвійного притягнення відповідача до відповідальності.

Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне відраховувати початок строку затримки розрахунку при звільненні з 20.11.2020 по 28.07.2022 (день, що передував остаточному розрахунку).

Разом з тим, статтею 117 КЗпП передбачено стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відтак, стягненню на користь позивачки підлягає середній заробіток за період з 20.11.2020 по 19.05.2020, що становить 6 місяців (181 календарний день).

Водночас, оскільки середньоденна заробітна плата позивачки визначена, виходячи з кількості робочих днів, то і суму належного їй середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні слід розраховувати зважаючи на кількість робочих днів за період з 20.11.2020 по 19.05.2020, що становить 122 робочих дні.

Таким чином, середній заробіток який підлягає виплаті позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні становить 258 699,78 грн (2120,49 грн * 122 робочих дні).

При цьому суд враховує, що відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, передусім спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку при звільненні зі сторони роботодавця.

Так, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. З урахуванням приписів ч. 1 ст. 9 Цивільного кодексу України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Звертаючись із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких міг уникнути позивач за умови виконання роботодавцем свого обов`язку, встановленого статтею 116 К КЗпП.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, суд з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності вважає за можливе зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Оскільки розмір виплачених позивачці з затримкою виплат (43 854,81 грн) є значно меншою від розрахованого судом середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні (258 699,78 грн), суд вважає за доцільне застосувати до спірних правовідносин принцип співмірності, з урахуванням розміру недоплаченої суми та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника.

Істотність частки виплачених позивачці з затримкою виплат в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 43 854,81 грн (розмір виплачених позивачці з затримкою виплат)/ 258 699,78 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0, 17.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки, становить: 2120,49 грн (середньоденна заробітна плата позивачки) х 0,17 = 360,48 грн.

Таким чином, за 122 робочі дні затримки розрахунку при звільненні середній заробіток за цей час затримки розрахунку складає 43 978,56 грн (380,48 грн х 122 робочі дні) грн.

Суд зауважує, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивачки, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 43 978,56 грн.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку те, що такий підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до правил ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При обчисленні розміру судового збору, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, суд виходить з такого.

Визначений судом до стягнення на користь позивачки розмір середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні 43 978,56 грн, становить 16,20% від заявленої позивачкою до відшкодування суми (271 422,72 грн). Відповідно 16,20% від сплаченого позивачкою судового збору (2171,40 грн) становить 351,77 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 43 978 (сорок три тисячі дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 56 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 351 (триста п`ятдесят одна) гривні 77 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивачка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13; ).

СуддяСидор Наталія Теодозіївна