Справа № 340/9196/23
Суддя: О.В. КРАВЧУК
Дата ухвалення: 2023-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/9196/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (; адреса: вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, 25009)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивачка звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови в відновленні та переведенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву від 04.05.2023 року про відновлення та переведення пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що є громадянкою України, та отримує пенсію за віком, 02.03.2010 було їй видано пенсійне посвідчення. Після того, як територію Автономної республіки Крим було окуповано РФ, ПФУ перестав перераховувати пенсійні виплати пенсіонерам, тобто виплата пенсії позивачці була припинена. В 2019 році вона з сім`єю переїхала з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим та отримала статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.10.2019. 04 травня 2022 року позивачка звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відновлення виплати пенсії. Однак, листом від 23.05.2023 № 5748-6096/Д-02/8-1100/23 відмовив позивачці, зазначивши про те, що рішення про призначення пенсії може бути прийнято за наявності належним чином сформованої пенсійної справи, а також документів, що підтверджують припинення виплати пенсії органами Пенсійного фонду РФ. Вважаючи таку відмову протиправною, позивачка звернулася з відповідним позовом до суду.

Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у зв`язку введенням в Україні воєнного стану АТ «Укрпошта» з 24.02.2022 тимчасово припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень із призначенням до РФ та РБ, а тому витребування пенсійної справи, в тому числі з доказами про припинення виплати пенсії органами Пенсійного фонду РФ, є неможливим, отже виплата пенсії за новим місцем проживання позивачки буде можлива за умови: відновлення АТ «Укрпошта» міжнародних поштових відправлень призначенням до РФ та направлення відповідного запиту до ПФ РФ; особистого надання заявником пенсійної справи, отриманої в органах ПФ РФ. Тому Управління діяло у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_2 від 04 лютого 2000 року, та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки про реєстрацію внутрішньо переміщеної особи фактичного місця проживання особи, позивачка проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивачка стверджує, що у зв`язку із вторгненням 20 лютого 2014 року військ РФ на територію Автономної республіки Крим Пенсійний фонд РФ припинив виплату їй пенсії.

04 травня 2022 року позивачка письмово звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відновлення та виплати їй пенсії за фактичним місцем проживання, як громадянці України.

Однак, листом від 23.05.2023 № 5748-6096/Д-02/8-1100/23 відповідач відмовив позивачці.

Не погоджуючись з діями Головного управління, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких підстав.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України частиною 1 статті 46 Конституції України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 року, ратифікована Законом України від 14.09.2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 ч. I). Ратифікувавши вказану Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині I Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі Закон 1058).

Водночас, пунктом 4.12 Порядку №22-1 передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

З урахуванням вище наведеного слідує, що саме на орган, що призначає пенсію, покладено обов`язок у разі переїзду пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці надсилання запиту про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера.

Суд також звертає увагу на те, що у разі, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору (частина 2 статті 4 Закону №1058-IV).

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (з якої Україна на час виникнення спірних правовідносин не вийшла).

Відповідно до статті 5 Угоди ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (стаття 1 Угоди).

Приписами статті 6 Угоди визначено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно з статтею 7 Угоди при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.

Відповідно до статті 8 Угоди органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами.

Таким чином, позиція відповідача, викладена у листі-відмові ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 23.05.2023 року суперечить принципу верховенства права, оскільки витребування пенсійної справи позивача з органу пенсійного фонду за попереднім місцем її проживання (реєстрації) покладається саме на орган, що призначає пенсію, а позбавлення Управління можливості направлення відповідного запиту про витребування пенсійної справи не може слугувати підставою для відмови у призначенні пенсії за віком відповідно Закону №1058-ІV.

Право на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи й отримання атестату про припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації.

Як вже встановлено судом, позивачка 04 травня 2023 року звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання.

Тобто, позивачкою вчинено всі залежні від неї заходи для отримання пенсії за місцем проживання, але при цьому, з незалежних від неї обставин, витребування пенсійної справи від пенсійних органів РФ є неможливим.

У зв`язку із повномасштабним вторгненням збройних сил РФ на територію Автономної республіки Крим і розірванням дипломатичних стосунків з країною-агресором, звернення органів ПФ України до компетентних органів РФ для витребування пенсійної справи є неможливим, що взагалі позбавляє таких осіб, як позивачка, можливості отримувати пенсію. Це, в свою чергу, порушує її право власності та право на соціальний захист, а також позбавляє засобів до існування.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на це, а також контекст спірних правовідносин, що склались між сторонами, суд вважає за необхідне вказати, що правова процедура («fair procedure» - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.

Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, листом від 23.05.2023 № 5748-6096/Д-02/8-1100/23 протиправно відмовило позивачці у переведенні пенсії з підстав неможливості отримання пенсійної справи з Пенсійного фонду РФ та ненадання доказів про припинення виплати пенсії, порушивши такими діями право позивачки на соціальний захист.

Воднораз, належним способом поновлення порушених прав позивачки у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 травня 2023 року про переведення виплати пенсії за місцем проживання, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати щодо сплати судового збору, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 КАС України, у справі відсутні. Докази понесення позивачекою судових витрат на професійну правничу допомогу наразі суду не подані.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (; адреса: вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, 25009) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови у відновленні та переведенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 травня 2023 року про відновлення та переведення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. КРАВЧУК