Справа № 560/17580/23
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

21 грудня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна судова адміністрація України, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій обласні щодо нарахування та виплати судді Кремінського районного суду Луганської області (відрядженому до Нетішинського міського суду Хмельницької області для здійснення правосуддя) ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 13.06.2022 по 31.08.2023 включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 гривень.

2. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області здійснити нарахування та виплату суддівської винагороди судді Кремінського районного суду Луганської області (відрядженому до Нетішинського міського суду Хмельницької області для здійснення правосуддя) ОСОБА_1 за період з 13.06.2022 по 31.12.2022 включно, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2022 і який складає 2481 гривню, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

3. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області здійснити нарахування та виплату суддівської винагороди судді Кремінського районного суду Луганської області (відрядженому до Нетішинського міського суду Хмельницької області для здійснення правосуддя) ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 по 31.08.2023 включно, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2023 і який складає 2684 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

4. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за період з 13.06.2022 по 31.08.2023 включно відповідач нарахував йому суддівську винагороду, для визначення суми якої використовувалася величина під назвою «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» у розмірі 2102 гривні. Внаслідок цього розмір суддівської винагороди, отриманий за період із червня 2022 року по серпень 2023 року включно, не відповідає розміру, встановленому спеціальним законом, у зв`язку з чим позивач вважає, що порушене його право на належне матеріальне забезпечення.

Ухвалою від 05.10.2023 суд відкрив провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначив за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державну судову адміністрацію України.

Ухвалою суд витребував у територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області інформацію про те, який вид та розмір прожиткового мінімуму був застосований для нарахування та виплати судді Кремінського районного суду Луганської області (відрядженому до Нетішинського міського суду Хмельницької області для здійснення правосуддя) ОСОБА_1 суддівської винагороди за період із червня 2022 року по серпень 2023 року включно.

Ухвалою від 24.10.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання Державної судової адміністрації України про залучення до участі у справі Міністерства фінансів України та Кабінету Міністрів України.

Ухвалолю від 08.11.2023 суд прийняв заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог до розгляду.

Ухвалою від 27.11.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання представника Державної судової адміністрації України про залучення до участі у справі № 560/17580/23 у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство фінансів України та Кабінет Міністрів України.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що наказом голови Нетішинського міського суду від 10.06.2022 року № 4/05-01 ОСОБА_1 зарахований до штату цього суду з 13.06.2022 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 10.06.2022 року та рішення голови Верховного Суду від 06.06.2022 № 179/0/149-22. Виплата суддівської винагороди судді Нетішинського міського суду Хмельницької області ОСОБА_1 , починаючи з 13 червня 2022 року проводиться на підставі статті 7 Законів України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік». На час виплати та на даний час зазначені Закони України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» не конституційними не визнавались. Відповідно до рішення Верховного Суду у справі №340/1916/20, територіальне управління не могло виплачувати суддівську винагороду понад виділені йому для цього бюджетні асигнування, на власний розсуд вирішуючи який нормативно-правовий акт потрібно виконувати. Крім цього, просить суд взяти до уваги той факт, що територіальне управління нараховує та виплачує суддівську винагороду позивачу, відповідно до штатних розписів на 2022 та 2023 роки Нетішинського міського суду Хмельницької області, в якому па даний час працює ОСОБА_1 . Зазначені штатні розписи на 2022 та 2023 роки підписані та введені в дію з 01 січня 2022 року та з 1 січня 2023 року відповідно, наказами голови цього суду. Цими штатними розписами передбачений посадовий оклад судді 63060 грн, що становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2022 року складає 2102 грн. Вказує, що зазначені накази голови суду про введення в дію штатних розписів ніким не скасовані.

На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити.

Представник Державної судової адміністрації України подав пояснення на позовну заяву, згідно яких зазнчає, що ДСА України та відповідач у спірних правовідносинах при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди діяли та діють в межах чинного законодавства.

Вказує, що оклад судді складається з розрахункової величини "прожиткового мінімуму для працездатних осіб", розмір якого встановляється на 1 січня календарного року та відповідного коефіцієнту (множника), який залежить від інстанції. При цьому Закон №1402-УІІІ не дає визначення "прожиткового мінімуму для працездатних осіб" та не вказує нормативно-правового акту, яким необхідно керуватись для визначення розміру такої розрахункової величини.

Звертає увагу, що ДСА України як державний орган та головний розпорядник бюджетних коштів у спірних правовідносинах та відповідач не мають повноважень надавати оцінку прийнятим законам на їх відповідність Конституції України, а зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому у відповідача були відсутні будь-які правові підстави не виконувати вказані вимоги чинних законів України.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Щодо посилання ДСА України у відзиві на позов на пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає наступне.

Положеннями частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03.08.2023 в адміністративній справі №280/6779/22 (провадження №К/990/17641/23) зазначено, що зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосується строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Згідно статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором ,у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 06.04.2023 у справі №260/3564/22, від 25.04.2023 у справі №380/15245/22.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи, що дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) припинена 30.06.2023, то строки звернення до суду, встановлені статтею 233 Кодексу законів про працю України, необхідно відраховувати, у цьому випадку, з 01.07.2023.

Зважаючи, що позивач звернувся до суду з позовом 29.09.2023 (згідно дати на конверті), суд не вбачає пропуску строку звернення з цим позовом.

Представник Державної судової адміністрації України звертає увагу на необхідність проведення розгляду цієї справи в порядку загального позовного провадження.

Вирішуючи це клопотання суд враховує, що за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).

Суд зазначає, що розглядувана справа не належить до категорії справ, які не можуть розглядатися за правилами спрощеного провадження у значенні згаданих статей, водночас суд (першої інстанції), беручи до уваги передбачені частиною третьою статті 257 КАС України чинники, може розглянути її за правилами загального позовного провадження, якщо дійде такого висновку.

Отже, ця адміністративна справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Правова позиція щодо можливості розгляду справ щодо питання суддівської винагороди в порядку спрощеного позовного провадження викладена у постанові Верховного суду від 03.03.2021 (справа №340/1916/20; адміністративне провадження №К/9901/369/21).

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а тому клопотання представника Державної судової адміністрації України не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Указом Президента України «Про призначення та звільнення суддів» № 425/2016 від 29.09.2016 позивача було призначено на посаду судді Кремінського районного суду Луганської області строком на п`ять років.

Наказом голови Кремінського районного суду Луганської області «Про зарахування судді ОСОБА_1 » № 13-ОС від 12.10.2016 позивача було зараховано до штату Кремінського районного суду Луганської області на посаду судді з 13.10.2016.

Наказом голови Кремінського районного суду Луганської області «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років судді ОСОБА_1 » № 11-ос від 21.11.2018 позивачу було встановлено щомісячну доплату з 05.08.2018 за вислугу років в розмірі 20 відсотків посадового окладу.

Указом Президента України «Про призначення та звільнення суддів» № 613/2021 від 01.12.2021 позивача було призначено на посаду судді Кремінського районного суду Луганської області (безстроково).

Наказом голови Кремінського районного суду Луганської області «Про здійснення повноважень судді Кремінського районного суду Луганської області ОСОБА_1 » № 13-ОС від 02.12.2021 позивачу було визначено на підставі Указу Президента України «Про призначення та звільнення суддів» № 613/2021 від 01.12.2021 приступити до здійснення повноважень судді Кремінського районного суду Луганської області з 02.12.2021.

Рішенням голови Верховного Суду «Про відрядження судді Кремінського районного суду Луганської області ОСОБА_1 до Нетішинського міського суду Хмельницької області області» № 179/0/149-22 від 06.06.2022 позивач був відряджений для здійснення правосуддя.

Наказом голови Нетішинського міського суду Хмельницької області «Про зарахування до штату Нетішинського міського суду Хмельницької області ОСОБА_1 » № 4/05-01 від 10.06.2022 позивача було зараховано до штату Нетішинського міського суду Хмельницької області з 13.06.2023.

За період з 13.06.2022 по 31.08.2023 включно відповідач нарахував позивачу суддівську винагороду, для визначення суми якої використовувалася величина під назвою «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» у розмірі 2102 гривні.

У 2022 та 2023 роках відповідач нарахував позивачу допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу, яка також була обчислена з використанням зазначеної величини.

Позивач вважає, що відповідно до приписів спеціального законодавства відповідач повинен був нарахувати йому суддівську винагороду: 1) за період з 13.06.2022 по 31.12.2022 включно, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 в розмірі 2481 гривня; 2) за період з 01.01.2023 по 31.08.2023 включно - виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2023 в розмірі 2684 гривні.

У зв`язку із наведеним, для захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Відповідно до ст. 4 Закону № 1402-VIII, судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та Законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» в Україні установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2022 року - 2481 гривня, на 01 січня 2023 року - 2684 гривні; працездатних осіб на 2022-2023 роки, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів, становить 2102 грн.

Таким чином, вказаною нормою Закону, разом із встановленням на 01 січня відповідного року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірах 2 481,00 грн та 2 684,00 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів», розмір якого становить 2102,00 грн.

Позивач вважає, що суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення у 2022-2023 роках має бути обчислено відповідачем із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, тобто 2 481,00 грн та 2 684,00 грн.

Суд вважає обґрунтованими такі доводи позивача, оскільки виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Цей висновок узгоджується із змінами до Конституції України, внесеними Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII), що набрали чинності 30.09.2016.

Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, а саме: «Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій».

Таким чином, Конституція України, у редакції Закону № 1401-VIII, вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій. З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Крім того, суд зазначає, що такого виду прожиткового мінімуму, як «для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів» не передбачено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV. Вказаним Законом судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Закріплення статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів, законодавцем не внесено змін до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також в Закон № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму.

Закони України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом, яким є Закон № 1402-VIII, гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема в рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11-р/2018.

Водночас Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України та частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Оскільки Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися або змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач відповідно до статті 135 Закону № 1402-VIII має право на отримання суддівської винагороди в період з 13.06.2022 та допомоги на оздоровлення, виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абз. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік», розмір якого складає станом на 01 січня 2022 року - 2481,00 грн, на 01 січня 2023 року - 2684,00 грн.

Стосовно вимоги допустити до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання нарахувати та виплатити суддівську винагороду за один місяць, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами пункту 2 частини 1статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Зважаючи на те, що предмет судового розгляду в цій справі не стосується стягнення з відповідача на користь позивача конкретної суми недоплаченої суддівської винагороди, то відсутні правові підстави для допуску рішення суду до негайного виконання.

Аналогічна правова позиція зазначена з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 816/301/16.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій обласні щодо нарахування та виплати судді Кремінського районного суду Луганської області (відрядженому до Нетішинського міського суду Хмельницької області для здійснення правосуддя) ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 13.06.2022 по 31.08.2023 включно та допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 рік, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 гривні.

Зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області здійснити нарахування та виплату суддівської винагороди за період з 13.06.2022 по 31.12.2022 включно та допомоги на оздоровлення за 2022 рік судді Кремінського районного суду Луганської області (відрядженому до Нетішинського міського суду Хмельницької області для здійснення правосуддя) ОСОБА_1 , виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2022 і який складає 2481 гривню, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області здійснити нарахування та виплату суддівської винагороди за період з 01.01.2023 по 31.08.2023 включно та допомоги на оздоровлення за 2023 рік судді Кремінського районного суду Луганської області (відрядженому до Нетішинського міського суду Хмельницької області для здійснення правосуддя) ОСОБА_1 , виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2023 і який складає 2684 гривні, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області (вул. Соборна, 75,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 26293548)

Головуючий суддя В.К. Блонський