Справа № 380/1733/22
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

судді Кравчука В.М.
справа № 380/1733/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26.04.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
І. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила:
- визнати протиправним та дискримінаційним рішення №51/В/Стр/10-30 від 22.09.2017 в частині, що стосується вимог на отримання пенсії за період з 07.10.2009 по 25.09.2017;
- визнати протиправними та дискримінаційними дії в частині відмови у виплаті пенсії з 07.10.2009 по 25.09.2017;
- визнати протиправною та дискримінаційною бездіяльність щодо невиплати недоотриманої пенсії за період з 07.10.2009 по 25.09.2017;
- зобов`язати виплатити недоотриману пенсію за період з 07.10.2009 по 25.09.2017 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.04.2022, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022, провадження у справі закрито на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа № 813/1143/18, предметом якої були, зокрема вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачці з 07.10.2009 шляхом призначення її знову відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведення індексації і компенсацією втрати частини доходів.
Суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги стосовно виплати позивачу недоотриманої пенсії за період з 07.10.2009 по 25.09.2017 були розглянуті судом та оцінені по суті в межах справи №813/1143/18.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
ІІ. ПОЗИЦІЯ БІЛЬШОСТІ
Постановою від 20.12.2023 колегія суддів, до якої маю честь належати, задоволено касаційну скаргу, скасовано оскаржувані судові рішення та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Суд зазначив, що за правилами частини 4 статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Зазначеною нормою передбачено виключний перелік судових рішень, наявність яких виключає можливість розгляду справи по суті і які є підставою для закриття провадження у справі.
До такого переліку судове рішення про залишення позовної заяви без розгляду не віднесено.
При цьому, сама по собі природа рішення про залишення позову без розгляду та зміст такої процесуальної дії передбачає, що позов судом не розглядався.
Такий висновок можна зробити виходячи з тих підстав, з якими законодавець пов?язує залишення позову без розгляду, які, на відміну від підстав для закриття провадження у справі, не є остаточними і виходячи з положень частини 4 статті 240 КАС України можуть бути усунуті.
Прийняття судом апеляційної інстанції рішення про залишення частини позовних вимог без розгляду у формі постанови не змінює суті цього рішення, оскільки спір в цій частині по суті не розглядався.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, яке залишене без змін судом апеляційної інстанції, не ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального права.
З позицією більшості в частині мотивів неправомірності застосування до спірних правовідносин положень п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України не згоден з наступних підстав.
ОСОБА_1 перебувала на обліку в Стрийському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Львівської області, яке реорганізоване в Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, та з 31.08.1994 отримувала пенсію за віком.
28.10.1998 позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв`язку з чим виплату пенсії припинено з 1999.
14.09.2017 позивач через уповноваженого представника звернулась до Стрийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області із заявою від 15.10.2017 про поновлення виплати пенсії за віком, яка не виплачувалася з 1999 року.
Проте Стрийським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Львівської області листом від 22.09.2017 № 51/В/Стр/10-30 повідомлено про відсутність будь-яких правових підстав для поновлення позивачу раніше призначеної пенсії на території України.
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернулась до суду з позовом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 шляхом призначення її знову відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведення індексації і компенсацією втрати частини доходів.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 у справі №813/1143/18 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018 у справі №813/1143/18 апеляційну скаргу позивача задоволено частково:

(1) рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 у справі №813/1143/18 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести поновлення та виплату позивачу пенсії за віком з 26.09.2017 відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів;

(2) позовні вимоги за період з 07.10.2009 по 25.09.2017 залишено без розгляду.

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

Частиною першою статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично предметом спору як у справі №813/1143/18, так і у справі № 380/1733/22, було оскарження дій та рішень Пенсійного органу щодо припинення виплати пенсії в період з 07.10.2009 та зобов`язання поновити і виплатити пенсію з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Отже, спір щодо виплати пенсії з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів з 07.10.2009 був предметом розгляду в адміністративній справі №813/1143/18, рішення у якій набрало законної сили.

У постанові від 08.04.2021 у справі № 520/14220/19 Верховний Суд наголосив, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, яке набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили позивач не може знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих самих підстав.

Принцип правової (юридичної) визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права. Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, принцип правової визначеності передбачає дотримання правила «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, який полягає в тому, що позивач, який порушив справу проти відповідача і отримав за результатами її розгляду остаточне рішення, не може ініціювати повторне судове провадження стосовно того ж самого відповідача, якщо судовий позов ґрунтується на тих самих фактичних обставинах, або ж нова вимога могла бути складовою частиною попередньої у першому рішенні.

Тобто, за вказаним принципом, жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового до виконання рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового судового рішення. Принип «res judicata» є способом запобігання повторному розгляду справи та несправедливому відношенню до інших учасників судового процесу.

Вказана позиція була підтримана, зокрема, Верховним Судом у постанові від 14.02.2023 у справі №160/3599/20.

Підтримую правовий висновок, висловлений у вище наведених постановах.

Вважаю, що висновок суду про пропуск строку звернення до суду і, як наслідок, залишення позовної заяви без розгляду, об`єктивно перешкоджає повторному розгляду справи за позовом, який подано з цих самих підстав.

Інше тлумачення (навіть формально обґрунтоване) призводить до визнання можливості подання нескінченних нових таких самих позовів після того, як попередні були залишені без розгляду. Це дозволяє штучно підтримувати спірність відносин, не зважаючи на те, що суд вже висловився щодо пропуску строку звернення до суду, переглядати його висновки у нових справах і підривати правову визначеність.

Такий підхід не відповідає принципу раціональності (здорового глузду), доцільності та ощадливості і я з ним не погоджуюся.

Суддя В.М. Кравчук