Справа № 260/10659/23
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2023 року м. Ужгород№ 260/10659/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Онисько Н.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 не з`явився;

відповідач Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталій Ласлович не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкана Віталія Ласловича про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2023 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкана Віталія Ласловича (89601, Закарпатська область, м. Мукачеве м. Мукачеве вул. Садова, 25 А оф. 7, РНОКПП НОМЕР_2 ), в якій, із врахуванням ухвали про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог, просить: "1. Визнати дії відповідача - суб`єкта владних повноважень приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкана Віталія Ласловича протиправними; 2. Визнати протиправним та скасувати акт: постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 73437106 від 27.11.2023 року, ухвалені на підставі виконавчого листа № 303/7112/2021 року; 3. Усі судові розходи покласти на відповідача.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкана Віталія Ласловича в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 73437106 від 27 листопада 2023 року, постанови про арешт майна боржника № 73437106 від 27 листопада 2023 року та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 73437106 від 27 листопада 2023 року, було відмовлено.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року було прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі лише в частині визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 73437106 від 27 листопада 2023 року, ухвалені на підставі виконавчого листа № 303/7112/2021 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування із Мукачівського міськрайонного суду матеріалів цивільної справи № 303/7112/21.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотань про забезпечення позову, про продовження строку розгляду даної справи, про визнання явки відповідача обов`язковою, про відкладення розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у оскаржуваній постанові відповідачем вказано його адресу АДРЕСА_2 , однак у виконавчому листі місце реєстрації боржника зазначено АДРЕСА_3 . Крім того, всупереч вимогам статті 18 частини 2 пункту 5 Закону України "Про виконавче провадження" відповідач не роз`яснив сторонам їхні права та обов`язки та не зазначив порядок оскарження спірної постанови. Безпідставними також вважає розрахунки приватного виконавця та його вимоги сплатити йому витрати яких він не поніс і не може понести.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що при винесенні оскаржуваної постанови про стягнення з боржника основної винагороди діяв на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Учасники справи в судове засідання не з`явився, хоча судом вживалися заходи щодо їх виклику, що передбачені Главою 7 Розділу І КАС України.

На стадії розгляду клопотань в даній справі позивач був присутній в судовому засіданні, однак на оголення судового рішення за результатом вирішення його клопотань, позивач не з`явився, а відтак судом вирішено не здійснювати фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до статті 229 частини 4 КАС України.

Статтею 287 частиною 4 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно зі статтею 205 частини 2 пункту 3 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

А відтак, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. від 27 листопада 2023 року відкрито виконавче провадження № 73437106 з примусового виконання виконавчого листа № 303/7112/21, виданого 25 липня 2022 року Мукачівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 користь ТзОВ Закарпатгаз Збут заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 6159 (шість тисяч сто п`ятдесят дев`ять) гривень 57 копійок, а також інфляційні втрати у розмірі 258 (двісті п`ятдесят вісім) гривень 70 копійок та 3% річних у розмірі 91 (дев`яносто одна) гривня 13 копійок (а.с. 7).

В межах виконавчого провадження № 73437106 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталієм Ласловичем прийнято постанову від 27 листопада 2023 року про стягнення з боржника основної винагороди, якою з ОСОБА_1 стягнуто основну винагороду у розмірі 10 % суми, що підлягає стягненню в сумі 650,94 грн (а.с. 3).

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Згідно зі статтею 19 частиною 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі по тексту - Закон України № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до статті 3 частини 1 пункту 1 Закону України № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Згідно з статтею 5 частиною 1 Закону України № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 31 частини 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі по тексту Закон України № 1403-VIII) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Згідно із статтею 31 частиною 2 Закону України № 1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Відповідно до статті 31 частини 3 Закону України № 1403-VIII основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до статті 31 частини 4 Закону України № 1403-VIII основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно із статтею 31 частиною 5 Закону України № 1403-VIII якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до статті 31 частини 7 Закону України № 1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виплати винагороди державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця" від 08 вересня 2016 року №643 (далі по тексту Порядок № 643).

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм суд дійшов висновку, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця ухвалюється одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Однак, стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі. Тобто, розмір основної винагороди стягується пропорційно від фактично стягнутої суми за виконавчим документом.

При цьому, за своїм призначенням основана винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Аналогічна позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 03 березня 2020р. по справі № 260/801/19, на яку посилається позивач у позовній заяві.

Разом з тим, обставини справи, у якій Верховного Суду ухвалено відповідне рішення, відрізняються від спірних правовідносин, оскільки у справі № 260/801/19 виконавче провадження щодо стягнення заборгованості було закінчене, а у даній справі постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця прийнята разом з постановою про відкриття виконавчого провадження, а саме виконавче провадження триває.

Слід зазначити, що прийняття відповідачем постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця при відкриття виконавчого провадження не є фактичним стягненням такої винагороди, а така постанова виноситься в силу вимог статті 31 частини 7 Закону України № 1403-VIII одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що оскаржена постанова є правомірною і скасуванню не підлягає.

При цьому, суд звертає увагу, що оцінка правомірності спірної постанови про стягнення з боржника основної винагороди надається лише на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на момент її винесення. Будь-які обставини, що можуть вплинути на розмір такої винагороди або на можливість її виконання у майбутньому, не можуть бути враховані судом, оскільки виконавче провадження це сукупність дій визначених у Законі Україні "Про виконавче провадження", які вчиняються у процесі виконання відповідного рішення, а тому мають різні юридичні наслідки щодо стягнення з боржника основної винагороди.

У свою чергу, у даній справі постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця прийнята разом з постановою про відкриття виконавчого провадження. При цьому, виконавче провадження ще триває, а постанова про стягнення основної винагороди не звернута до примусового виконання.

Таким чином, оскільки постанова приватного виконавця про стягнення основної суми винагороди виноситься в силу закону, разом із постановою про відкриття виконавчого провадження, відповідно надання оцінки правомірності спірної постанови може бути надана лише у разі оскарження правомірності дій приватного виконавця щодо виокремлення постанови про стягнення основної винагороди в окреме виконавче провадження та оскарження постанови про відкриття відповідного виконавчого провадження.

Аналогічне правозастосування викладено у постанові Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №260/801/19.

Отже, постанова про стягнення з боржника основної винагороди може бути оскаржена лише у разі її фактичного стягнення після закінчення виконавчих дій, передбачених законом. До моменту закінчення виконавчого провадження та звернення її до примусового виконання постанова про стягнення основної винагороди не порушує права та інтереси позивача, оскільки нею визначається розмір та порядок стягнення основної винагороди, яка підлягає стягненню у разі забезпечення виконавцем повного виконання рішення пропорційно до розміру фактично стягнутої суми.

Суд не бере до уваги посилання позивача, щодо протиправності оскаржуваної постанови, у зв`язку із зазначенням адреси боржника - АДРЕСА_2 , позаяк у виконавчому листі місце реєстрації боржника зазначено АДРЕСА_3 , оскільки мало місце перейменування (що є загальновизнаною інформацією) вулиці Артема на вулицю Небесної сотні в місті Мукачево. Окрім того, в позовній заяві у даній справі позивачем вказано саме адресу його місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Крім того, позивач вважає, що відповідачем не було роз`яснено його права та обов`язки у відповідності до статті 18 частини 2 пункту 5 Закону України "Про виконавче провадження" та не зазначено порядок оскарження спірної постанови.

З даного приводу суд також враховує те, що організація примусового виконання рішень, що здійснюють державні або приватні виконавці, регламентована Інструкцією з організації примусового виконання рішень (далі по тексту Інструкція № 512/5), затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802.

Згідно із пунктом 6 розділу І Інструкції № 512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 7 розділу І Інструкції № 512/5 регламентовано, що постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

Таким чином, у приватного виконавця відсутній обов`язок саме в постанові про стягнення з боржника основної винагороди роз`яснювати учасникам виконавчого провадження їх права та обов`язки у відповідності до статті 18 частини 2 пункту 5 Закону України "Про виконавче провадження".

Окрім того, норма статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" сформульована таким чином, що зазначене у ній не означає, що таке роз`яснення повинно міститися, зокрема, в оскаржуваній постанові.

Проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 73437106 від 27 листопада 2023 року, суд вважає, що вона відповідає положенням пункту 7 розділу І Інструкції № 512/5.

Згідно вимог статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 242-246, 287 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкана Віталія Ласловича (89601, Закарпатська область, м. Мукачеве м. Мукачеве вул. Садова, 25 А оф. 7, РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко