Справа № 300/6433/23
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" грудня 2023 р. справа № 300/6433/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитюка Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Яблончук Володимир Йосипович в інтересах ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо не вчинення дій та неприйняття законного рішення про звільнення позивача з військової служби за призовом за мобілізацією під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку із необхідністю постійного догляду за його матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, тобто на підставі передбаченої абзацом 4 п/п. "г" п.2 ч.4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу";
- зобов`язати відповідача вчинити дії, прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за призовом за мобілізацією під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку із необхідністю постійного догляду за його матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, тобто на підставі передбаченої абзацом 4 п/п. "г" п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Позов обґрунтований тим, що позивач вважає що не вчинення дій щодо звільнення позивача з військової служби є незаконною бездіяльністю відповідача, яка грубо порушує права позивача, а тому така бездіяльність є протиправною. Позивач вважає, що законодавство не містить переліку документів, які мають бути подані разом із рапортом на звільнення. Відтак, на думку позивача, в даному випадку до рапорту мають бути прикладені документи, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю позивача та відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. З огляду на відсутність у позивача бажання продовжувати військову службу, а також наявність у нього матері, яка потребує постійного стороннього догляду та відсутність інших осіб, які можуть такий догляд здійснювати, позивач вважає, що має право на звільнення з військової служби.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу з дня вручення цієї ухвали п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов (а.с.28-29).
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 18.10.2023. У даному відзиві стосовно позовних вимог відповідач заперечив. Зазначив, що в положенні "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, а саме в підпункті 2 пункті 225 зазначено: Звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: 2) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) на підставах, передбачених частиною 3, пунктом 2 частини 4, пунктом 3 частини 5 та пунктом 3 частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних сил України прирівняні до них. Військова частина НОМЕР_1 є 78 окремим батальйоном НОМЕР_2 окремої бригади ТРО ЗСУ. При звільненні військовослужбовця з військової служби, військовослужбовець подає рапорт та підтверджуючі документи до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 батальйон), і військова частина подає зазначені документи із клопотанням командира до військової частини НОМЕР_4 ( НОМЕР_2 бригада) для прийняття рішення. Просив відмовити у задоволенні позову (а.с.32).
Представник позивача скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, у якій просить позовні вимоги задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві, а також не заперечує про залучення у даній справі військову частину НОМЕР_4 .
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив такі обставини.
ОСОБА_2 призваний до лав Збройних Сил України за мобілізацією і проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2023 №4836 позивача повідомлено, що позивач не надав копії необхідних документів, які б підтверджували ті чи інші обставини в повному обсязі, зокрема відсутній висновок МСЕК про те, що особа потребує постійного догляду, відповідно до Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військово служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413. Також, даним листом роз`яснено право позивача повторно звернутися з рапортом про звільнення з військової служби, долучивши копії необхідних документів, що підтвердять ті чи інші обставини, враховуючи зазначені вище зауваження або ж, у разі виникнення інших підстав, передбачених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (а.с.190.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента України.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон №3543-ХІІ).
У статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону №3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
За нормами частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Так, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Постановою КМУ "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" від 12.06.2013 №413 передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Підпунктом 1 пункту 11 Положення визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
З проведеного ретельного аналізу наведених нормативно-правових актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд приходить до висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі справа №814/76/16, адміністративне провадження №К/9901/6722/18. Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, норми Закону №2232-XII та Постанови КМУ №413 не містять конфлікту щодо їх змісту, оскільки положення Постанови конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду.
В даному випадку, для підтвердження необхідності стороннього догляду за матір`ю ОСОБА_3 , позивачу слід було надати саме висновок медико-соціальної експертної комісії, чого у спірному випадку зроблено не було.
Разом з тим, вирішуючи спір по суті, суд зазначає про те, що норма закону, на підставі якої позивач просить звільнити його зі служби передбачає доведення окрім наявності фактору необхідності постійного догляду підтвердженого висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, здійснення позивачем такого догляду, також і відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
На думку суду, повноваження щодо надання оцінки сімейного стану військовослужбовця при звільненні на підставі пунктів "г" частини другої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" належать відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї військовослужбовця.
Так, відповідно до п. 213 Положення у разі надходження рапорту від військовослужбовця або заяви від його родичів про дострокове звільнення в запас за сімейними обставинами командир військової частини зобов`язаний надіслати у триденний строк до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї військовослужбовця запит для перевірки його сімейного стану.
Проте, доказів подання зазначеного вище акту обстеження сімейного стану військовослужбовця за місцем його проживання суду не подано та судом таких доказів не здобуто.
Відтак, суд вважає, що у спірному випадку, що позивачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за матір`ю позивача
То ж, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем безумовного права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за його матір`ю.
Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості подати належний пакет документів та повторно звернутися до відповідача з відповідним рапортом, врахувавши зауваження відповідача та правову оцінку, надану судом у даному рішенні, для вирішення питання про звільнення зі служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
у задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,- відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.