Справа № 300/7915/23
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" грудня 2023 р. справа № 300/7915/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дії, -
Адвокат Шидзінський І.В. в інтересах ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі Головне управління ПФУ в Донецькій області, відповідач 2) про:
зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 28.03.1984 по 31.05.1985, з 03.06.1985 по 15.10.1991, з 18.10.1991 по 28.11.1992, з 29.11.1992 по 25.03.1994, з 28.03.1994 по 02.01.1996, з 09.01.1996 по 06.07.1998 та призначити пенсію за віком з 07.08.2023.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
23.11.2023 представником позивача на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху надано відомості про наявність у нього та у позивача кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.11.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
13.12.2023 судом через підсистему «Електронний суд» отримано відзив на позовну заяву від Головного управління ПФУ в Донецькій області, за змістом якого представник відповідача 2 заперечує щодо задоволення позовних вимог. Вказує, що відповідно до наданих позивачем документів, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи з 28.03.1984 по 31.05.1985, з 03.06.1985 по 15.10.1991, з 18.10.1991 по 28.11.1992, з 29.11.1992 по 25.03.1994, з 28.03.1994 по 02.01.1996, з 09.01.1996 по 06.07.1998, оскільки на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_1 печатка підприємства не придатна для сприйняття змісту. Водночас, період з 03.06.1985 по 15.10.1991 також не було зараховано на підставі наданої довідки від 20.09.2023 №325, оскільки наказ про прийняття на роботу, зазначений у довідці, не відповідає номеру наказу у трудовій книжці. Із урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
14.12.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області, у якому представник відповідача 1 також наголошує на відсутності правових підстав для задоволення позову.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.
26.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до пенсійних органів із заявою за призначенням пенсії за віком (а.с. 54).
На момент звернення до пенсійного органу із такою заявою позивач досяг 60 річного віку, що підтверджується копією його паспорта серії НОМЕР_2 (а.с. 55).
Рішенням Головного управління ПФУ в Донецькій області від 04.10.2023 №18 у призначенні пенсії позивачу було відмовлено, у зв`язку із недостатнім обсягом страхового стажу (а.с. 9).

Так, відповідно до вказаного рішення, страховий стаж ОСОБА_1 складає 11 років 4 місяці 21 день, стаж для визначення права становить 11 років 5 місяців 2 дні. До страхового стажу не враховано:

періоди роботи відповідно до трудової книжки від 28.03.1984 серії НОМЕР_1 , а саме: з 28.03.1994 по 31.05.1985 в Рогатинській старшій виконробській дільниці, з 03.06.1985 по 15.10.1991 в Рогатинському міжрайгазуправлінні, з 18.10.1991 по 28.11.1992 в БІФ «Шемфед», з 29.11.1991 по 25.03.1994 в АК «Світанок», з 28.03.1994 по 02.01.1996 в Івано-Франківській ШЕД-887, з 09.01.1996 по 06.07.1998 в ПП ВКФ «Міраж», оскільки на титульній сторінці печатка не придатна для сприйняття змісту;

період проходження військової служби з 12.11.1981 по 03.11.1983, оскільки в наданому військовому квитку від 23.10.1981 серія НОМЕР_3 , місяць народження не відповідає паспортним даним заявника, а наданій довідці Івано-Франківським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 18.09.2023 №3/1598 зазначено лише рік народження;

період роботи з 03.06.195 по 15.10.1991 згідно із довідкою від 20.09.2023 №325, виданою АТ «Івано-Франківськгаз», не взято до уваги, оскільки відсутня підстава видачі, також номер наказу про прийняття на роботу від 03.06.1985 №85, у зазначеній довідці, не відповідає номеру наказу у трудовій книжці №45. Довідка потребує перевірки щодо обґрунтованості видачі (а.с. 9).

На переконання позивача вказане рішення є протиправними, а відмова йому у призначенні пенсії необґрунтованою, у зв`язку із чим він змушений був звернутися до суду із даним позовом.

При цьому, за змістом позовних вимог, ОСОБА_1 наполягає на зарахуванні до страхового стажу виключно періодів роботи з 28.03.1984 по 31.05.1985, з 03.06.1985 по 15.10.1991, з 18.10.1991 по 28.11.1992, з 29.11.1992 по 25.03.1994, з 28.03.1994 по 02.01.1996, з 09.01.1996 по 06.07.1998.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Як вже вказувалось судом, на момент звернення до пенсійного органу із такою заявою позивач досяг 60 річного віку, що підтверджується копією його паспорта серії НОМЕР_2 .

Так, відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.10.2023 №18, страховий стаж ОСОБА_1 складає 11 років 4 місяці 21 день, стаж для визначення права становить 11 років 5 місяців 2 дні.

Таким чином для призначення пенсії за віком з 60-річного віку позивачу необхідно мати 30 років страхового стажу.

При цьому, ОСОБА_1 вважає, що до його страхового стажу також мають бути враховані періоди роботи з 28.03.1984 по 31.05.1985, з 03.06.1985 по 15.10.1991, з 18.10.1991 по 28.11.1992, з 29.11.1992 по 25.03.1994, з 28.03.1994 по 02.01.1996, з 09.01.1996 по 06.07.1998.

Оцінюючи підставність таких доводів позивача, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до даних трудової книжки від 28.03.1984 НОМЕР_1 , позивач працював на наступні періоди:

з 28.03.1984 по 31.05.1985 на посаді маляра у Рогатинській старшій виконробській дільниці;

з 03.06.1985 по 15.10.1991 на посаді водія в Рогатинському міжрайгазуправлінні;

з 18.10.1991 по 28.11.1992 на посаді начальника транспортно-диспетчерської служби БІФ «Шемфед»;

з 29.11.1992 по 25.03.1994 на посаді начальника транспортно-диспетчерської служби в Агропромисловій корпорації «Світанок»;

з 28.03.1994 по 02.01.1996 на посаді водія в Івано-Франківській ШЕД-887;

з 09.01.1996 по 06.07.1998 на посаді заступника директора в ПП ВКФ «Міраж» (а.с. 61-66).

На переконання пенсійного органу дані періоди не можуть бути зараховані до страхового стажу позивача, оскільки на титульній сторінці трудової книжки печатка підприємства, що її видало не придатна для сприйняття змісту.

Так, судом досліджено копію титульного аркуша трудової книжки від 28.03.1984 НОМЕР_1 та виявлено відсутність на ній печатки підприємства, що видало дано трудову книжку (а.с. 61).

Так, на час видачі позивачу трудової книжки була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (надалі - Інструкція №162).

Підпунктом 2.2. пункту 2 Інструкції №162 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, кульковою або з пером ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно з підпунктами 2.10 та 2.11. пункту 2 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Так, в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, записи про періоди роботи з 28.03.1984 по 31.05.1985, з 03.06.1985 по 15.10.1991, з 18.10.1991 по 28.11.1992, з 29.11.1992 по 25.03.1994, з 28.03.1994 по 02.01.1996, з 09.01.1996 по 06.07.1998 містять посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, а відтак суд не може погодитися із висновками відповідачів про відсутність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком через дефектність цієї трудової книжки з мотивів того, що вона не містить печатки підприємства, що її видало на титульній сторінці, оскільки такий її недолік не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, а підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Окрім того, суд критично ставиться до посилань пенсійних органів про неможливість зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 03.06.1985 по 15.10.1991 відповідно до даних довідки АТ «Івано-Франківськгаз» від 20.09.2023 №325 (а.с. 52) з мотивів необхідності проведення її додаткової перевірки з огляду на таке.

Так, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість чи небажання пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці та в уточнюючій довідці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав - певних недоліків трудової книжки та недоліків довідки про підтвердження стажу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.07.2023 у справі №580/4012/19.

З огляду на викладене, на думку суду, відсутні підстави для відмови в зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи позивача, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами у своїй сукупності.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.10.2023 №18 про відмову у призначенні пенсії.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

Так, у межах цих спірних правовідносин судом надана оцінка правомірності рішення про відмову у призначенні пенсії у частині не зарахування до стажу позивача спірних періодів його роботи.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Щодо визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись повторний розгляд заяви позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України №1058, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 44 Закону України №1058 врегульований порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України №1058, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до п. 1.1 Порядку 22-1 в редакції, що діяла на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до пункту 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п. 4.1 Порядку № 22-1).

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник сервісного центру, в тому числі: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1, створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Пунктом 4.8 Порядку № 22-1 передбачено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Згідно із п. 4.10 Порядку № 22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У даному випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Донецькій області, за результатом якої прийнято рішення від 04.10.2023 №18 про відмову позивачу у призначенні пенсії.

Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не приймалось рішення по суті заяви позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача, прийняття відповідного рішення та вчинення бездіяльності щодо не зарахування до страхового стажу та пільгового стажу періодів роботи ОСОБА_1 , є, в цьому випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відтак на останнього й має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 у частині зобов`язання Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію із урахуванням спірних періодів стажу.

При цьому, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до п. 4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не виконало свого обов`язку щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Виходячи зі змісту позовних вимог та доказів, наданих на підтвердження правової позиції відповідачами, суд прийшов до висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 26.09.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Водночас, судом вказується, що у разі прийняття рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, така пенсія має бути призначена позивачу не з 07.08.2023, як то зазначається у позовних вимогах, а у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України №1058, з 08.08.2023, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, оскільки звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача частину сплаченого судового збору в розмірі 575,45 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, представником позивача заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн.

Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 132 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

В силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги та понесення позивачем витрат надано: договір про надання правової допомоги від 10.10.2023 №173/23 (а.с. 12), ордер на надання правничої (правової) допомоги (а.с. 13), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 14), попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат від 03.11.2023 (а.с. 15), акт виконаних робіт (наданих послуг) від 03.11.2023 №01/01/23 (а.с. 16), квитанція до прибуткового касового ордера від 03.11.2023 на загальну суму 10000 грн. (а.с. 17).

Водночас, розмір витрат на оплату послуг адвоката як визначено частиною 5 статті 134 КАС України має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, їх розмір є розумним та обґрунтованим.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм їхньої дійсності та необхідності, а також критерієм розумності їхнього розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, потребують дослідження на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорію складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Оцінюючи характер наданої адвокатом Шидзінським І.В. правничої допомоги, слід виходити із наступного.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що підготовка позовної заяви у даній справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже усі документи, необхідні для складання і подання до суду позовної заяви були у позивача в наявності, або ж могли бути ним безперешкодно отримані.

Окрім того, суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази звернення адвоката із запитами до органів державної влади, підприємств, установ, організацій у рамках надання ОСОБА_1 правової допомоги у даній справі, водночас, відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 03.11.2023 №1/01/23, до переліку наданих юридичних послуг включено підготовку та подання адвокатського запиту, опрацювання отриманих на адвокатський запит документів вартістю 3000 грн.

Окрім того зважаючи те, що для фахівця у галузі права, який отримав право на здійснення адвокатської діяльності, надання консультації, узгодження правової позиції, складання позовної заяви не може становити значного робочого часу.

У даному випадку, суд враховує висновки викладені Верховним Судом у постанові від 23.12.2021 у справі №520/11348/2020, за змістом яких суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків:

« 74. Водночас колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

75. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

76. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним».

Суд визнає, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Суд вважає, що покладені на відповідача судові витрати за правничу допомогу мають бути співмірними з сумою коштів, що підлягають сплаті як судовий збір за розгляд цього спору професійним суддею

Підсумовуючи свої міркування, суд не зменшуючи значення і роль професійного фахівця у галузі права, кваліфікованого адвоката та не зменшуючи його право на самостійне визначення і оцінку вартості власних знань, здобутого досвіду і авторитету як представника у даній справі, надання в інтересах позивача правничої консультації, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи і судової практики щодо регулювання спірних відносин та з огляду на судові рішення Верховного Суду, які в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для суду першої інстанції, на переконання суду, потребує певної затрати часу та зусилля, втім суд вважає заявлену суму витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. неспівмірною із обсягом наданих послуг щодо підготовки, формування матеріалів та консультації клієнта.

За таких обставин, слід стягнути на користь позивача з відповідача, як суб`єкта владних повноважень, за рахунок його бюджетних асигнувань 500 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, вул. Генерала Батюка, 8, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84100) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.10.2023 №18 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 28.03.1984 по 31.05.1985, з 03.06.1985 по 15.10.1991, з 18.10.1991 по 28.11.1992, з 29.11.1992 по 25.03.1994, з 28.03.1994 по 02.01.1996, з 09.01.1996 по 06.07.1998.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, вул. Генерала Батюка, 8, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84100) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) частину сплаченого ним судового збору в розмірі 575 (п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 45 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, вул. Генерала Батюка, 8, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84100) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) гривень

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Відповідачам та представнику позивача рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 22 грудня 2023 р.