Справа № 380/28510/23
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/28510/23 за позовом ОСОБА_1 до Франківського ВДВС м. Львова ГТУЮ Львівської області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив:

- Визнати протиправною відмову державного виконавця Гошковича Р.І., від 15.11.2023 року № 104374 «про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання» Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів);

- Зобов`язати Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 260/90/22/2023, виданий Закарпатським окружним адміністративним судом 09 листопада 2023 року в частині скасування п. 9 та п. 12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 276 від 16.12.2021 року в частині виключення зі списків особового складу частини з 16.01.2020 року та всіх видів забезпечення солдата ОСОБА_1 з 31.12.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Закарпатським окружним адміністративним судом розглядалась адміністративна справа за № 260/90/22 за позовом ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 НГУ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивачем було отримано виконавчий лист у справі та у листопаді 2023 скеровано до виконання відповідачу, виключно спрямованого на виконання рішення адміністративного суду у справі за № 260/90/22, тобто щодо скасування п. 9 та п. 12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 276 від 16.12.2021 року в частині виключення зі списків особового складу частини з 16.01.2020 року та всіх видів забезпечення солдата ОСОБА_1 з 31.12.2018 року.

24.11.2023 позивачем було отримано лист - відповідь зі змісту якого вбачається, що позивачеві було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», тобто з підстав того, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення.

Позивач переконаний, що рішення в частині скасування п. 9 та п. 12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 276 від 16.12.2021 року в частині виключення зі списків особового складу частини з 16.01.2020 року та всіх видів забезпечення солдата ОСОБА_1 з 31.12.2018 року несе зобов`язальний характер (тобто має результативну частину рішення, що передбачають заходи примусового виконання рішення, згідно п.п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Також Позивач вважає, що таке рішення ухвалено з метою ефективного захисту та поновлення порушеного права, а отже має зобов`язальний характер.

Відповідач відзиву щодо позову до суду не подав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що 08.12.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 у справі № 260/90/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо виключення солдата ОСОБА_1 наказом від 16.12.2020 № 276 (по стройовій частині) зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та виключення його з усіх видів забезпечення;

Визнано протиправним та скасовано п. 9 та п.12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 276 від 16.12.2021 в частині виключення зі списків особового складу частини з 16.01.2020 та всіх видів забезпечення солдата ОСОБА_1 з 31.12.2018.

09.11.2023 Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, з яким позивач звернувся до відповідача щодо примусового його виконання.

15.11.2023 відповідачем направлено позивачу повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яким виконавчий лист № 260/90/22 виданий 09.11.2023 Закарпатським окружним адміністративним судом, яким:

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо виключення солдата ОСОБА_1 наказом від 16.12.2020 № 276 (по стройовій частині) зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та виключення його з усіх видів забезпечення;

Визнано протиправним та скасовано п. 9 та п.12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 276 від 16.12.2021 в частині виключення зі списків особового складу частини з 16.01.2020 та всіх видів забезпечення солдата ОСОБА_1 з 31.12.2018.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень. Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. За змістом ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», рішення не майнового характеру є рішення за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Порядок виконання таких рішень регулюється розділом VIII вказаного Закону. До рішень немайнового характеру, які підлягають примусовому виконанню, належать рішення: - про відібрання дитини, встановлення побачення з дитиною тощо; - про виселення боржника, вселення стягувача; - інші рішення за яким боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії на користь стягувача чи утриматись від здійснення таких дій.

Керуючись п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» позивачу повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що відповідач спірним повідомленням повернув виконавчий документ стягувачу (позивачу) без прийняття до виконання, позивач вважає спірне повідомлення відповідача протиправним та таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», як наслідок просить зобов`язати відповідача вчинити певні дії.

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірного рішення з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Згідно із ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірному повідомленню суд зазначає наступне:

Позовні вимоги по даній справі задоволенню не підлягають, оскільки згаданим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 у справі № 260/90/22:

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо виключення солдата ОСОБА_1 наказом від 16.12.2020 № 276 (по стройовій частині) зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та виключення його з усіх видів забезпечення;

Визнано протиправним та скасовано п. 9 та п.12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 276 від 16.12.2021 в частині виключення зі списків особового складу частини з 16.01.2020 та всіх видів забезпечення солдата ОСОБА_1 з 31.12.2018.

Суд зазначає, що по суті примусовому виконанню підлягають виключно ті судові рішення, резолютивна частина яких містить зобов`язання, що може бути виконане унаслідок застосування одного із заходів примусового виконання рішення.

В даній справі судом встановлено, що з моменту набрання судовим рішенням про скасування індивідуального акта законної сили такий індивідуальний акт втрачає юридичне значення і не породжує будь-яких юридичних наслідків, за виключенням тих, що пов`язані з його скасуванням. Чинність індивідуального акта, скасованого рішенням суду, яке набрало законної сили, не залежить від волі суб`єкта владних повноважень, який його прийняв, чи волі інших осіб.

З урахуванням викладеного, скасування судом індивідуального акта є самостійним і вичерпним способом захисту порушених прав особи в адміністративному судочинстві, практична реалізація якого відбувається одночасно з набранням законної сили судовим рішенням, і не вимагає здійснення від суб`єкта, що видав скасований акт, чи інших осіб, будь-яких дій.

Вказана позиція суду по суті узгоджується із позицією ВС викладеною у постанові від 10 жовтня 2023 року по справі №120/2284/23.

Також правова позиція про те, що органи державної виконавчої служби та в окремих випадках приватні виконавці здійснюють примусове виконання виключно тих судових рішень, резолютивна частина яких містить зобов`язання, що може бути виконане унаслідок застосування одного із заходів примусового виконання рішення, міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №826/7925/17.

Також суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246, 262, 287, 295 КАС України , суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Франківського ВДВС м. Львова ГТУЮ Львівської області (79044, Львівська обл., м. Львів, вул. Конотопська, 6) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Гавдик З.В.