Справа № 440/12402/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Головко А.Б.

12 грудня 2023 р.Справа № 440/12402/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби України у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року по справі за адміністративним позовом комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» до Головного управління Державної податкової служби України у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

06.10.2021 позивач Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» (далі КП «Полтававодоканал», підприємство) звернулося до суду з адміністративним позовом до ГУ ДПС у Полтавській області (надалі по тексту - ГУ ДПС в Полтавській області, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 31.08.2021 № .

Вимоги мотивував тим, що погашення податкового боргу КП «Полтававодоканал» мало відбуватися на підставі договору про організацію взаєморозрахунків відповідно до механізму погашення податкової заборгованості за рахунок субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах, як передбачено Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 332. Однак таке погашення не відбулося, оскільки Міністерство фінансів України не виділило кошти, а позивач у відповідності до умов договорів про організацію взаєморозрахунків був позбавлений можливості вчиняти дії з погашення заборгованості.

Посилається на те, що у подальшому рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 по справі № 440/4713/18, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 та постановою Верховного Суду від 12.08.2020 позов КП «Полтававодоканал» задоволено. Зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2018 № 332 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2017 субвенції на загальну суму 9 963 027.49 грн. з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» та Договорів про організацію взаєморозрахунків № 4-ДФС від 01.08.2017 та № 6-ДФС від 12.12.2017. У зв`язку із прийняттям судом рішення по справі № 440/4713/18, граничний строк сплати позивачем узгоджених сум грошового зобов`язання перенесений, разом з тим відповідач визначив кількість днів затримки сплати позивачем боргу без урахування термінів його погашення.

Зазначав, що Верховний Суд вже зробив висновок щодо застосування норм про подібність правовідносин у постанові від 31.05.2019 у справі № 820/4728/17, де зазначив, що застосування до платника податків штрафних санкцій на підставі статті 126 Податкового кодексу України ( далі ПК України) за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ, погашення податкового боргу за якими відбулося відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та Порядку № 332 є неправомірним.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що в ході проведення камеральної перевірки згідно АІС «Податковий блок» підсистеми «Податковий аудит» та ІКПП встановлено несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов`язання по податкових деклараціях з податку на додану вартість за червень - грудень 2020, січень - лютий 2021 та по уточнюючим розрахункам податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за вересень - жовтень, грудень 2020 та січень 2021, чим порушено пункт 57.1 статті 57, абз. а пункту 50.1 статті 50 ПК України.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 адміністративний позов КП «Полтававодоканал» задоволено.

Судовим рішенням визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 31.08.2021 № .

За рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області на користь КП «Полтававодоканал» стягнуто витрати по сплаті судового збору у сумі 22 700.00 грн.

Судове рішення вмотивовано тим, що оскільки порушення КП «Полтававодоканал» граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з ПДВ у перевіряємому періоді виникло внаслідок зарахування поточних платежів в рахунок погашення заборгованості за минулі періоди та було спричинено бездіяльністю Міністерства фінансів України щодо неперерахування субвенції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2018 № 332 у 2017 на загальну суму 9 963 027.49 грн суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Полтавській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що на підтвердження правомірності своїх дій позивач посилається на: договори 2017; рішення судів 2017-2019 та рішення суду апеляційної інстанції від 09.07.2019, яким визнано протиправні дії Міністерства Фінансів України 2017, прийняті на користь позивача. Так позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій Мінфіну електронний рахунок підприємства в СЕА не поповнено, тому відсутні достатні вільні кошти для перерахунку на електронний рахунок платника ПДВ.

Однак, відповідно до постанови Верховного Суду від 12.03.2019 по справі № 822/2700/17 судом визнано необґрунтованими доводи позивача про те, що на момент формування податкового зобов`язання вільних коштів для перерахування на електронний рахунок платника ПДВ у підприємства не було, реєстраційного ліміту також було не достатньо.

Посилається на те, що є нормативно необґрунтованими доводи позивача, щодо специфіки діяльності їхнього підприємства, відсутності вини позивача як підстави протиправності дій відповідача.

Відтак, вважає, що податкове повідомлення рішення від 31.08.2021 № є правомірним.

Аргументи, наведені контролюючим органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач КП «Полтававодоканал», просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами, які по сутті аналогічні підставам звернення до суду, викладеними у позовній заяві.

Зазначає, що податковий борг, з якого нараховувались штрафні санкції, виник у позивача через невідповідність фактичної вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались Національною комісією, яка здійснює держане регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Посилається на те, що судовим рішенням у справі № 440/4713/18 встановлено факт бездіяльності ДФС України та Міністерства фінансів України, що призвели до негативного впливу на господарську діяльність КП «Полтававодоканал» та спричинили порушення позивачем граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з ПДВ у перевіряємому періоді внаслідок зарахування поточних платежів в рахунок погашення заборгованості за минулі періоди, що також підтверджується платіжними дорученнями про сплату ПДВ за перевіряємий період.

Вказує, що підприємство своєчасно сплатило ПДВ за вказані у ППР періоди, однак оплата ПДВ за поточні періоди, в силу вимог п. 87.9 ст. 87 ПК України, зараховується податківцями як оплата за минулі періоди. Вказане призвело до того, що податковий борг з ПДВ за 2017, який повинен був погаситися саме за рахунок вказаної субвенції, вже давно погашений підприємством за рахунок власних коштів. Однак першопричиною утворення такого податкового боргу є саме неперерахування підприємству вищевказаних субвенцій на загальну суму 9 963 027.49 грн.

Зазначає, що субвенційні кошти в силу Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» та Бюджетного кодексу України є бюджетними, а ПК України не передбачає можливості застосування контролюючими органами штрафних санкцій на бюджетні кошти, а тому відсутні підстави для застосування до позивача вимог ст. 57 та ст. 126 ПК України. Податковий борг, з якого нараховувались штрафні санкції, виник у позивача через невідповідність фактичної вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід скасувати, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27.07.2021 ГУ ДПС у Полтавській області проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податковим деклараціям з податку на додану вартість за червень - грудень 2020, січень - лютий 2021 та по уточнюючим розрахункам податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за вересень - жовтень, грудень 2020 та січень 2021 КП «Полтававодоканал».

За результатами камеральної перевірки ГУ ДПС у Полтавській області складений акт № 5667/16-31-18-06-11/03361661 від 27.07.2021 (далі Акт перевірки) ( т.1 а.с.16 26).

Згідно висновків Акту перевірки встановлено порушення платником пункту 50.1 статті 50, пункту 57.1 статті 57 Розділу II, пункту 203.2 статті 203 Розділу V ПК України в зв`язку із несвоєчасною сплатою узгодженої суми грошового зобов`язання за податковими деклараціями з податку на додану вартість :

- за червень 2020 в розмірі 19 50759.13 грн.;

- за липень 2020 в розмірі 2 627 652.00 грн.;

- за серпень 2020 в розмірі 3 352 445.00 грн.;

- за вересень 2020 в розмірі 2 073 265.00 грн.;

- за жовтень 2020 в розмірі 2 013 724.00 грн.;

- за листопад 2020 в розмірі 2 581 286.00 грн.;

- за грудень 2020 в розмірі 3 320 758.00 грн.;

- за січень 2021 в розмірі 2 406 363.00 грн.;

- за лютий 2021 в розмірі 621 833.8 грн..

Також, всі порушення п. 51.1 ст. 50 відповідно абз. а п. 50.1 ст. 50 Розділу ІІ Кодексу платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку.

За поданими уточнюючими розрахунками податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок з податку на додану вартість :

- за вересень 2020 в розмірі 22 768.00 грн. та штрафна санкція в розмірі 3% в сумі 683.00 грн.;

- за жовтень 2020 в розмірі 822.00 грн. та штрафна санкція в розмірі 3% в сумі 25 грн.;

- за жовтень 2020 в розмірі 1057.00 грн. та штрафна санкція в розмірі 3% в сумі 32 грн.;

- за грудень 2020 в розмірі 751.00 грн. та штрафна санкція в розмірі 3% в сумі 23 грн.;

- за січень 2021 в розмірі 166.00 грн. та штрафна санкція в розмірі 3% в сумі 5 грн.;

Дії платника податків, вважаються винними. КП «Полтававодоканал» мало можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжило достатніх заходів щодо їх дотримання.

Створення платником податків удавано, цілеспрямовано умов які направлені на невиконання або неналежне виконання установлених законодавчих вимог, є свідченням того, що дані дії (бездіяльність) ним вчинені умисно.

В Акті перевірки зазначено, що ГУ ДПС у Полтавській області не отримувало від КП «Полтававодоканал» будь-яких пояснень, листів з інформацією щодо:

- неможливості виконання ним обов`язку зі своєчасної сплати податку на додану вартість, задекларованого до сплати відповідно до податкових декларацій за червень - грудень 2020 та січень - лютий 2021 та по уточнюючим розрахункам з ПДВ за вересень, жовтень, грудень 2020 та січень 2021;

- обставин, які звільняють платника від фінансової відповідальності за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з податку на додану вартість за червень - грудень 2020 та січень - лютий 2021, та по уточнюючим розрахункам з ПДВ за вересень, жовтень грудень 2020 та січень 2021.

Дані дії платника податків, вважаються винними, зважаючи, що КП «Полтававодоканал» мало можливість для дотримання правил та норм за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжило достатніх заходів щодо їх дотримання. Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у ст. ст.16, 36 Кодексу.

Таким чином, створення платником податків удавано, цілеспрямовано умов які направлені на невиконання або неналежне виконання установлених законодавчих вимог є свідченням того, що дані дії (бездіяльність) ним вчинені умисно.

10.08.2021 КП «Полтававодоканал» подано заперечення на Акт перевірки № 5667/16-31-18-06-11/03361661 від 27.07.2021 (т.1 а.с. 27-32).

26.08.2021 ГУ ДПС у Полтавській області прийнято рішення за результатами розгляду заперечення, відповідно до якого комісією прийнято рішення : відповідальність платника за порушення правил сплати грошового зобов`язання встановлена п. 124.1 ст. 124 ПК України.

31.08.2021 ГУ ДПС у Полтавській області на підставі Акту перевірки № 5667/16-31-18-06-11/03361661 від 27.07.2021 складено податкове повідомлення-рішення № , яким до КП «Полтававодоканал» застосовано штраф в розмірі 2 097 332.89 грн. (т.1 а.с. 36).

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як визначено у підпункті 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені ПК України.

Відповідно до пунктів 203.1, 203.2 статті 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із п. 124.1 ст. 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Судом встановлено, що КП «Полтававодоканал» є комунальним унітарним комерційним підприємством та суб`єктом господарювання, який надає послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Податковий борг, з якого нараховувались штрафні санкції, виник у позивача через невідповідність фактичної вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Так, статтею 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» передбачено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється із загального фонду державного бюджету в обсязі, що відповідає обсягу надходжень від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму цього розстроченого (відстроченого) боргу), та спеціального фонду державного бюджету за рахунок джерел, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 цього Закону, що сплачуються підприємствами електроенергетичної, нафтогазової, вугільної галузей, підприємствами, що надають послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на суму заборгованості, що не була відшкодована станом на 1 січня 2017 року, з урахуванням проведених у минулих роках розрахунків.

У періоді, що перевірявся КП «Полтававодоканал» забезпечувало централізоване водовідведення та водопостачання м. Полтави та населених пунктів Полтавської області, а саме: здійснювало прийом, відведення, перекачку та повну біологічну очистку стічної рідини, яка надходить від населення, комунально-побутових та промислових підприємств м. Полтава; експлуатацію магістральних колекторів ливневої мережі та об`єктів водозниження м. Полтава, видобуток, виробництво, обробку питної води, подачі, транспортування, розподіл і реалізацію, експлуатацію, планово-попереджувальні, капітальні та поточні ремонти систем водопостачання.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується, зокрема, на таких принципах: регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо; дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг.

З метою забезпечення доступності мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановлюються тарифи на деякі види житлово-комунальних послуг, зокрема, на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Разом з тим, встановлені тарифи, як правило, не покривають фактичних витрат надавачів житлово-комунальних послуг.

У зв`язку з цим та з метою забезпечення відшкодування різниці між встановленими тарифами та фактичними витратами надавачів послуг, безперебійного надання житлово-комунальних послуг належної якості держава запровадила механізм субвенцій, які перераховуються з державного бюджету місцевим бюджетом з подальшим перерозподілом між постачальниками житлово-комунальних послуг.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 № 820/1410/18.

Порядок погашення заборгованості перед бюджетом для підприємств здійснюється з урахуванням положень Порядку та умовам надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 (далі - Порядок № 332).

Пунктом 1 Порядку № 332 визначено механізм надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно даного Порядку субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі - різниця між фактичною вартістю та тарифом), за рахунок джерел, зазначених у статті 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», та джерел наповнення спеціального фонду державного бюджету, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», згідно з розподілом, наведеним у додатку 1.

Пунктом 2 Порядку № 332 встановлено, що перерахування субвенції здійснюється на суму різниці між фактичною вартістю та тарифом, що утворилася до 1 січня 2016 і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 332 підставою для проведення розрахунків з погашення різниці між фактичною вартістю та тарифом є Договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, надавали послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості (без урахування пені, штрафних і фінансових санкцій) на дату укладення такого договору. Примірний договір про організацію взаєморозрахунків наведений у додатку 2.

Порядком № 332 (пункт 6) визначено перелік документів, які учасники розрахунків подають до місцевого фінансового органу, серед яких є видана територіальним органом ДФС довідка про розмір податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість та податку на прибуток і частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до державного бюджету відповідно до закону (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму такого реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) боргу).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти висновку, що на законодавчому рівні визначено порядок погашення у 2017 заборгованості перед бюджетом для підприємств, до яких належить і позивач, за рахунок субвенції з державного бюджету. При тому, порядок проведення взаєморозрахунків з погашення заборгованості можливо лише на підставі договору та шляхом послідовного виконання зобов`язань учасниками розрахунків.

Як вбачається з матеріалів справи, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації та КП «Полтававодоканал» укладений договір про організацію взаєморозрахунків 4-ДФС від 01.08.2017 та Договір про організацію взаєморозрахунків № 6-ДФС від 12.12.2017 (т.1 а.с. 106-109).

Згідно підпункту 2 пункту 10 вказаних договорів - сторони, з метою виконання цих договорів зобов`язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

У зв`язку із укладенням вищевказаних договорів про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок та строки погашення податкової заборгованості позивача перед державним бюджетом з ПДВ на загальну суму 9963027,49 грн, за рахунок перерахування на користь позивача з державного бюджету цільових субвенцій з різниці в тарифах, на суму 9963027,49 грн, які мали б спрямуватись позивачем до Державного бюджету для погашення вищевказаного податкового зобов`язання.

Таким чином, погашення податкового боргу позивача мало б відбуватись на підставі договору про організацію взаєморозрахунків відповідно до механізму погашення податкової заборгованості за рахунок субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах, як передбачено Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 332.

У свою чергу Міністерством фінансів України, у порушення пункту 8 Порядку № 332, не було прийнято рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до визначених вище договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 та не доведено їх до Казначейства, внаслідок чого виникли обставини, які позбавили позивача можливості своєчасно розрахуватися з бюджетом в установленому Урядом порядку, що призвело до збільшення відповідних податкових боргових зобов`язань останнього.

Відповідно до обставин, які були встановлені рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 у справі № 440/4713/18, яке набрало законної сили 09.07.2019, визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України при виконанні Державного бюджету України на 2017 в частині незабезпечення сплати (перерахування) на користь КП «Полтававодоканал» з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування та залишилася непогашеною станом на 01.01.2016 на загальну суму 9 963 027.49 грн. Зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2018 № 332 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2017 субвенції на загальну суму 9 963 027.49 грн. з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» та Договорів про організацію взаєморозрахунків № 4-ДФС від 01.08.2017 та № 6-ДФС від 12.12.2017 (т.1 а.с. 149-175).

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 600/747/22-а умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Затримка сплати узгоджених податкових зобов`язань при обізнаності про їх обов`язкову сплату та за наявності обов`язку щодо своєчасної сплати податкового зобов`язання визначається як протиправна дія платника податків. Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених для платника податків.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про задоволення позову, підтримав позицію позивача і виходив з того, що неналежне виконання вимог податкового законодавства відбулось з вини контролюючого органу та Міністерства фінансів України, що виключає протиправність діянь платника податку, та як наслідок, притягнення його до відповідальності. Відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідно до пп. «б» п. 185.1 ст. 185 ПК України є об`єктом оподаткування з податку на додану вартість, а величина тарифу базою оподаткування (п. 188.1 ст. 188 ПК України)

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі інформація щодо надходження від КП «Полтававодоканал» на рахунки з ПДВ субвенцій, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2018 № 332, за період охоплений перевіркою відсутня.

При цьому, колегія суддів зазначає, що обов`язок підприємства щодо сплати податку на додану вартість до бюджету згідно вимог законодавства не пов`язаний з отриманням підприємством бюджетних субвенцій.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що відсутність субвенції не можуть бути єдиною і беззаперечною обставиною для звільнення платника податків від відповідальності, а мають оцінюватися у сукупності з іншими обставинами, які підтверджують або спростовують позицію контролюючого органу про фактичну можливість позивача виконати свій податковий обов`язок вчасно.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами ТПП України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами (постанови від 19 серпня 2022 року справа № 818/2429/18, від 17 червня 2020 року у справі № 812/677/17, від 03 вересня 2019 року у справі № 805/1087/16). Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.

На переконання колегії суддів, лише існування факту невиконання державою своїх фінансових зобов`язань перед позивачем у певних договірних правовідносинах не є підставою для невиконання ним своїх податкових зобов`язань та звільнення від відповідальності за це. На цей висновок впливає оцінка і фінансової спроможності позивача, і його поведінки щодо вчинення дій задля виконання покладеного на нього податкового обов`язку або використання права на отримання розстрочення та/або відстрочення сплати податків в порядку, передбаченому статтею 100 ПК України, на фоні відсутності відшкодування субвенції та/або збитковості господарської діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 05.10.2023 у справі № 520/14773/21.

Колегія суддів зазначає, що пасивна поведінка позивача не свідчить про те, що він зі свого боку вчинив всі необхідні, можливі та залежні від нього дії для недопущення порушення строків погашення грошових зобов`язань на строк більше 30 календарних днів, що за встановленої у цій справі сукупності обставин є підставою для застосування штрафних санкцій на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК України.

Жодних належних обґрунтувань та пояснень, яким чином сума отриманої субвенції мала піти на погашення узгодженої суми грошового зобов`язання з ПДВ КП «Полтававодоканал» не наведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що податковий орган правомірно прийняв податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у Полтавській області № 6 від 16.08.2021 тому підстави його скасування відсутні.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права у спірних відносинах, у зв`язку із чим дійшов помилково висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а відтак рішення підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміні рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Полтавській області задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року скасувати з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал».

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Постанова у повному обсязі складена і підписана 22 грудня 2023 року.