Справа № 440/15628/23
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2023-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/15628/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/15628/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

18.10.2023 ОСОБА_1 через систему "Електронний суд" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (надалі - Департамент), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, зобов`язавши при цьому Департамент нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 20.01.2021 по 28.09.2023;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів через затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017, зобов`язавши при цьому Департамент здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини через затримку виплати індексації грошового забезпечення за період 27.02.2016 по 31.10.2017 відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів через затримку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки учаснику бойових дій за 2021 рік, зобов`язавши при цьому Департамент здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів за період з 20.01.2021 по 28.09.2023 через затримку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки учаснику бойових дій за 2021 рік відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на обставини порушення його права на отримання від роботодавця усіх сум при звільненні, внаслідок чого та на підставі ст. 117 КЗпП України у такого працівника виникає право на відшкодування середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, внаслідок порушення термінів виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення заявник вимагає відшкодування компенсації, передбаченої Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

13.11.2023 до суду від Департаменту надійшов відзив на позов, в якому представник частково визнав позов, оскільки не заперечує права позивача на отримання відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України за несвоєчасну виплату вихідної допомоги. Однак вважає, що розмір такого відшкодування суд повинен зменшити взявши до уваги розмір простроченої заборгованості, період затримки виплати такої заборгованості, а також те з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Також врахуванню підлягає співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Щодо виплати компенсації втрати частини доходу зазначив, що нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення та грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки УБД здійснено відповідачем на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/10758/22 від 05.05.2023 та носить не періодичний характер, а разовий, а тому не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків яких сплачується компенсація (а.с. 19-25).

Розгляд справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 проходив службу у Департаменті патрульної поліції Національної поліції України.

На підставі рапорту від 04.01.2021 та свідоцтва про хворобу №366/С від 23.12.2020 медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" наказом т.в.о. начальника Департаменту №30 о/с від 19.01.2021 позивач був звільнений зі служби з поліції з 25.01.2021 (а.с. 10 зі звороту).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №440/10758/23, з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2023, визнано протиправними дії Департаменту щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у зменшеному розмірі та зобов`язано Департамент здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні. Визнано противними дії Департаменту щодо відмови виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017 та зобов`язано Департамент нарахувати та виплати ОСОБА_1 невиплачену суму індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017. Визнано протиправними дії Департаменту щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за 2021 рік, як учаснику бойових дій, та зобов`язано Департамент здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за 2021 рік, як учаснику бойових дій.

13.09.2023 позивач звернувся із заявою до Департаменту, в якій просив, у т.ч. виконати змінене рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №440/10758/23 в добровільному порядку (а.с. 11).

У відповідь листом від 12.10.2023 №П-15250/41/5/05-2023 Департамент повідомив ОСОБА_1 про те, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 на користь заявника здійснено виплату у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій, індексації грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні на загальну суму 11 529,38 грн згідно з платіжною інструкцією від 27.09.2023 №19651 (а.с. 12).

У зв`язку суд з`ясував, що 28.09.2023 відповідач здійснив зарахування на банківський рахунок позивача загальної суми заборгованості у розмірі 11356,44 грн, що складається з одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення у сумі 3316,47 грн, індексації грошового забезпечення за період з лютого 2016 року по жовтень 2017 року у сумі 3375,17 грн, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як УБД за 2021 рік у сумі 4837,74 грн.

Факт виплати підтверджується наданою відповідачем платіжною інструкцією №19651 від 27.09.2023 (а.с. 34), розрахунковим листом за вересень 2023 року (а.с. 33) та відомістю №644 на виплату заробітної плати за вересень 2023 року (а.с. 32).

У свою чергу позивач вважає, що непроведення з вини відповідача розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для притягнення роботодавця ще й до відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, шляхом виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, у зв`язку з чим і подано цей позов.

Вирішуючи публічно-правовий спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення позивача, тобто станом на 05.02.2021), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 цього ж Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У силу положень статті 117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з цим позовом), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи.

Як свідчать встановлені судом обставини справи, при звільненні ОСОБА_1 зі служби 19.01.2021 відповідач не виплатив йому частину одноразової грошової допомоги при звільненні, факт чого підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили, у справі №440/10758/23.

Лише 28.09.2023 відповідач здійснив зарахування на банківський рахунок позивача, у т.ч. невиплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення у сумі 3316,47 грн, факт чого підтверджується наданою відповідачем платіжною інструкцією №19651 від 27.09.2023 (а.с. 34), розрахунковим листом за вересень 2023 року (а.с. 33), відомістю №644 на виплату заробітної плати за вересень 2023 року (а.с. 32).

Таким чином, період затримки остаточного розрахунку у даному випадку окреслюється рамками з першого дня після звільнення - 26.01.2021 по 28.09.2023.

Водночас, суд враховує те, що з 19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким викладено у новій редакції норму статті 117 КЗпП України, якою запроваджено обмеження на виплату працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку не більш, як за шість місяців.

З урахуванням моменту звернення до суду позивача з цим позовом 18.10.2023 суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин".

А відтак, з відповідача слід стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців, а саме - за період з 30.03.2023 по 28.09.2023.

При цьому суд враховує ту обставину, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п. 71 постанови від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16; висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, суд встановив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №440/10758/22 відповідачем 28.09.2023 на рахунок позивача здійснено зарахування суми недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення в сумі 3316,47 грн.

Велика Палата Верховного Суду у вже згаданій постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначала, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було б передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою забезпечення рівня свого життя.

Разом з тим, з огляду на відсутність на сайті НБУ у вільному доступі відомостей про середньозважені ставки за кредитами з лютого 2022 року, суд застосовує більш сприятливі для позивача актуальні відомості Міністерства фінансів України щодо процентної ставки по військовим облігаціям внутрішньої державної позики НОМЕР_1 терміном до погашення в 1 рік (з 13.03.2024 до 30.05.2023), що розміщені на офіційному сайті Міністерства фінансів України (https://www.mof.gov.ua/uk/local_bonds_issued_during_the_war_time-572), з яких суд встановив, що процентна ставка по цим ОВДП складає 18,27% або 0,05% за день (18,27% / 365).

Відтак, з урахуванням розміру виплаченої позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, виплата якої прострочена відповідачем, приймаючи до уваги тривалість затримки у днях з 30.03.2023 по 28.09.2023, що складає 183 календарних дні та з урахуванням розміру процентної ставки по військовим облігаціям внутрішньої державної позики, суд визначає обсяг відповідальності відповідача за несвоєчасний розрахунок з позивачем в еквівалентній сумі, яка становить 303,46 грн (3316,47 грн х 9,15% (0,05% х 183)).

Тож враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, обрати міру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би надати державі в позику у вигляді військових ОВДП, отримавши відсотки за шість місяців у розмірі 303,46 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Суд зауважує, що присуджена сума є доходом працівника, який підлягає оподаткуванню.

Тож обираючи належний спосіб захисту порушеного права суд вважає необхідним зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 303,46 грн з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати компенсації втрати частини доходів через затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017 та визнання протиправною бездіяльності Департаменту щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів за період з 20.01.2021 по 28.09.2023 через затримку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки учаснику бойових дій за 2021 рік, суд виходить з такого.

Питання, що пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (надалі - Закон № 2050-III).

Згідно зі ст. 1, 2 Закону №2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто, ст. 2 Закону № 2050-III прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема й заробітну плату.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Зі змісту приведених норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону №2050-ІІІ).

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (надалі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з абз. 1 п. 4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17 та від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

При цьому, використане у ст. 3 Закону №2050-ІІІ формулювання стосовно того, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1 - 3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17, від 29.10.2020 у справі № 280/729/19, від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.

Тож у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику грошового забезпечення така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.

Як свідчать матеріали справи, відповідач, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №440/10758/22, 28.09.2023 здійснив виплату позивачеві грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій з 2021 року та індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017 (а.с. 32-34).

Суд відкидає як безпідставні доводи відповідача що нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення та грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки УБД здійснено відповідачем на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/10758/22 від 05.05.2023 та носить не періодичний характер, а разовий і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків яких сплачується компенсація.

Під час судового розгляду вказаної категорії справ суд застосовує останню правову позицію, сформульовану Верховним Судом у своїх постановах, зокрема від 19.05.2022 у справі №200/3859/21, від 24.01.2023 у справі №200/10176/19-а.

У вказаних справах Верховний Суд дійшов висновку про те, що основними умовами для виплати суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Таким чином обов`язок з виплати компенсації виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів.

Оскільки такий обов`язок відповідачем при виплаті позивачеві належних сум грошової компенсації за фактично невикористані дні додаткової відпустки не дотримано, право останнього на виплату компенсації порушено.

З урахуванням того, що несвоєчасне нарахування належних сум грошового забезпечення та остаточний розрахунок з позивачем відбулися у зв`язку з неправомірним нарахуванням такого розрахунку відповідачем, тобто з його вини, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, адже на відповідача покладений обов`язок проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки учаснику бойових дій за 2021 рік та індексації грошового забезпечення, нарахованих на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №440/10758/22, є протиправною, у зв`язку з чим порушене право позивача підлягає відновленню.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації, нарахованої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №440/10758/22, зобов`язавши при цьому Департамент нарахувати та виплатити позивачеві таку компенсацію за період з 25.01.2021 (день звільнення зі служби) по день фактичної виплати відповідних сум, тобто 28.09.2023.

Так само суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017, нарахованої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №440/10758/22, зобов`язавши при цьому Департамент нарахувати та виплатити позивачеві таку компенсацію за період з 27.02.2016 по день фактичної виплати відповідних сум, тобто по 28.09.2023.

Таким чином позов у цілому слід задовольнити частково.

Позивач звільнений від сплати судового збору в силу закону як особа з інвалідністю 2 групи, інших судових витрат не поніс, тож підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме: з 25.01.2021 по 28.09.2023 включно, але не більш як за шість місяців.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 30.03.2023 по 28.09.2023 (у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні) у розмірі 303 (триста три) грн 46 коп з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки учаснику бойових дій за 2021 рік, нарахованої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №440/10758/22.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації, нарахованої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №440/10758/22, за період з 25.01.2021 (день звільнення зі служби) по день фактичної виплати відповідних сум, тобто по 28.09.2023.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017, нарахованої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №440/10758/22.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, нарахованої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №440/10758/22, за період з 27.02.2016 по день фактичної виплати відповідних сум, тобто по 28.09.2023.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України (; вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун