Справа № 260/4319/22
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 грудня 2023 року

м. Київ

справа №260/4319/22

адміністративне провадження № К/990/38880/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Білак М.В., Мартинюк Н.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі №260/4319/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства меліорації та рибного господарства України, Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області (Закарпатський рибоохоронний патруль) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до Державного агентства меліорації та рибного господарства України (далі - відповідач 1, Держрибагенство), Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області (Закарпатський рибоохоронний патруль) (далі - відповідач 2), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Держрибагенства щодо не виконання статті 19 Конституції України, статті 47 та статті 116 КЗпП України та пункту 4.1 та пункту 4.2 розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників при його звільненні;

- зобов`язати Держрибагенство за не виконання статті 19 Конституції України, статті 47, статті 116 КЗпП України та пункту 4.1 та пункту 4.2 розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників при його звільненні вчинити дії шляхом нарахування та виплати йому коштів у розмірі 962773,48 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

13 грудня 2023 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшла уточнена касаційна скарга на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі №260/4319/22.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

В уточненій касаційній скарзі в обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що судами попередніх інстанцій застосували норми права без застосування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 380/13906/21.

Однак скаржник не зазначає яку саме норму права судами попередніх інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у вищевказаних постановах Верховного Суду та не указує щодо застосування якої саме норми права в ній викладено висновок.

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий /висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Дослідивши зміст постанови Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 380/13906/21 встановлено, що Суд направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції в частині розрахунку компенсації за невикористані дні відпусток позивачу, оскільки суди попередніх інстанцій неправильно застосували приписи Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, що призвело до помилкового розміру такої компенсації, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, суд касаційної інстанції зазначив, що суди не звернули увагу на те, що середньоденний заробіток позивача розраховано з виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення. В той час як обчислення компенсації за невикористані дні відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів розрахунку та отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки, а за період, коли у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Натомість у цій справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій у частині вимог про відшкодування компенсації коштів за невикористані щорічні основні та додаткові відпустки за період з 2019 по 2021 роки встановили, що з позивачем проведено повний розрахунок при звільненні та виплачено компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткові відпустки у кількості 57 календарних днів, а саме: за 1 календарний день щорічної основної відпустки за період з 22 вересня 2017 року по 21 вересня 2018 року, за 8 календарних днів за стаж державної служби за 2018 рік, за 15 календарних днів за стаж державної служби за 2019 pік, за 15 календарних днів за стаж державної служби за 2020 рік, за 15 календарних днів за стаж державної служби за 2021 рік та за 3 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи з 03 листопада 2021 року по 23 листопада 2021 року та з 29 листопада 2021 року по 08 грудня 2021 року, що підтверджено платіжним дорученням від 09 грудня 2021 року № 266, 270, 271, 273, 274.

З огляду на наведене, обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справі № 380/13906/21 не є подібними до обставин цієї справи, а висновки Суду у цій справі зроблені виходячи з конкретних, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, та ґрунтуються на їх аналізі та оцінці у межах конкретних правовідносин сторін, а відтак правові позиції викладені Верховним Судом у постанові не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі.

Верховний Суд уважає необхідним указати, що результат вирішення у кожній справі зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів. Аналіз висновків судів попередніх інстанції у цій справі та наведеним скаржником судовими рішеннями суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки, яких дійшли суди.

Необхідно зауважити, що доводи в апеляційній скарзі стосувалися незгоди із визначеною відповідачем кількістю днів за які позивачу належить виплата компенсація за невикористані відпустки, що, на думку позивача, складає 66 діб. Натомість доводів щодо необхідності врахування при вирішенні цієї справи суми середньоденного заробітку обрахованого судами у справі № 260/7913/21 в розмір 1417,61 грн, як слідує із змісту рішення суду апеляційної інстанції, позивачем не заявлялися.

Натомість у доводах касаційної скарги позивач зазначає, що кількість днів компенсації за невикористані дні відпустки не є спірною, а спір між сторонами стосується саме неправильного визначення відповідачем суми середньоденної заробітної плати.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Скаржнику було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 04 грудня 2023 року про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав та обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.

Зазначене дає підстави вважати, що встановлений судом строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчено, проте виявлені недоліки скаржником не усунуто.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України, до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з пунктом першим частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Суд роз`яснює скаржнику, що відповідно до положень частини восьмої статті 169 КАС України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 332, 355 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі №260/4319/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства меліорації та рибного господарства України, Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області (Закарпатський рибоохоронний патруль) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Л.О. Єресько
М.В. Білак
Н.М. Мартинюк