Справа № 580/11774/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року справа № 580/11774/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Азот» до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

08.12.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулося приватне акціонерне товариство «Азот» (далі позивач) з позовною заявою до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач), в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.11.2023 № 50339069 про стягнення виконавчого збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на примусовому виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження № 50339069 про стягнення з позивача на користь ПАТ «Черкасиобленерго» 22 535 398,48 грн боргу, 1 368 371,91 грн 3% річних, 68 820 грн судових витрат згідно наказу Господарського суду Черкаської області № 925/308/13-гвід 16.03.2015. Позивачу стало відомо, що 30.11.2023 відповідач виніс постанову № 50339069 про повернення виконавчого документу стягувану. Того ж дня відповідач виніс постанову № 50339069 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 2 260 558,73 грн. Позивач зазначає, що у постанові від 30.11.2023 про повернення виконавчого документа зазначено, що в ході примусового виконання рішення суду стягнень на користь стягувача, витрат виконавчого провадження та виконавчого збору не було. Зазначає, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом. У цьому випадку виконавчий документ повернуто стягувану за його заявою, примусового виконання рішення фактично не відбулось, сума з боржника стягнута не була, тому правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору відсутні. Отже оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач проти позову заперечив, 19.12.2023 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Як приписами статті 27 Закону № 1404-VIII, так і положеннями Інструкції чітко визначено обов`язок державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору при надходженні виконавчого документа державному виконавцю одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження. У разі, зокрема, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених приписами Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Оскільки у спірних відносинах виконання рішення відбулось після відкриття виконавчого провадження, то виконавчий збір підлягає стягненню з боржника (позивача). На дату винесення спірної постанови у державного виконавця були наявні всі правові підстави для її винесення, а тому оскаржувана постанова від 30.11.2023 є законною, адже державний виконавець при її винесенні діяв в межах і спосіб, встановлений приписами Закону № 1404-VIII та Інструкції.

Ухвалою від 13.12.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив спрощене позовне провадження у справі та призначив судове засідання для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні, яке відбулось 21.12.2023, представник позивача позов підтримала, представник відповідача проти позову заперечила.

У судове засідання, призначене на 22.12.2023, представники позивач та відповідача не прибули, про причини неявки не повідомили.

Беручи до уваги приписи статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (частина 3), суд розглядає справу за відсутності представників сторін.

Заслухавши представників сторін, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Згідно з постановою від 01.03.2016 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. відкрито виконавче провадження ВП№50339069 з виконання наказу господарського суду Черкаської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Азот» на користь Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» 22 535 398,48 грн боргу, 1 368 371,91 грн 3% річних, 68 820,00 грн судових витрат.

19.04.2016 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№50339069

Ухвалою від 05.05.2020 у справі № 925/308/13-г Господарський суд Черкаської області скасував постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.04.2017, винесену в рамках виконання виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 16.03.2015 у справі №925/308/13-г про стягнення з ПАТ «АЗОТ» на користь ПАТ «Черкасиобленерго» 22 535 398,48 основного боргу, 1 368 371,91 грн. 3% річних, 68 820, 00 грн (а. с. 77-78).

Постановою від 03.06.2020 відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновив виконавче провадження № 50339069 (а. с. 78 (зворотній бік), 79).

04.06.2020 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С. В. виніс постанову про приєднання виконавчого провадження № 50339069 до зведеного виконавчого провадження №59959397 (а. с. 80).

30.11.2023 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі заяви від ПАТ «Черкасиобленерго» (вх. № від 05.09.2023) на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 45 (зворотній бік), 46).

30.11.2023 державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору з позивача у зв`язку з тим, що того ж дня відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою. (а. с. 46 зворотній бік).

Вважаючи постанову від 30.11.2023 № 50339069 про стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд зазначає, що відносини щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону № 1403-VIII ).

Згідно з статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже за змістом вказаних приписів у разі повернення виконавчого листа за заявою стягувача виконавчий збір підлягає стягненню з боржника.

Спір у цій справі виник при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону.

Суд зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій. Натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Норми частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується за примусове виконання виконавчого документа, що слід розуміти як фактичне його виконання.

Пунктом 8 розділу 111 Інструкції передбачено, що не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

При цьому, пункт 22 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведених вище приписів слід зробити висновок, що виконавчий збір стягується лише у разі фактичного стягнення заборгованості у розмірі 10 відсотків від стягнутої суми.

Суд також зазначає, що згідно частини п`ятої статті 37 Закону №1404 повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Також пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин суд вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Судом встановлено, що 31.11.2023 виконавче провадження ВП №50339069 було завершене з підстав повернення виконавчого документу стягувачу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016.

Того ж дня відповідач виніс постанову ВП №50339069 від 30.11.2023 про стягнення з позивача 2 260 558,73 грн виконавчого збору, з якої вбачається, що з позивача жодних сум по виконавчому провадженню не було стягнуто й відповідач цю обставину не заперечує.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувача за його заявою створено умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №400/4023/19, постанові 28.12.2021 у справі № 400/4863/20.

Тому, враховуючи, що примусового виконання рішення фактично не відбулось, сума боргу з боржника стягнута не була, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору.

Отже, постанова від 31.11.2023 ВП №50339069 про стягнення 2 260 558,73 грн виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 26 840 грн.

Керуючись ст. 241-245, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов приватного акціонерного товариства «Азот» задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30 листопада 2023 року № 50339069 про стягнення виконавчого збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ) на користь приватного акціонерного товариства «Азот» (вул. Героїв Холодного Яру, буд. 72, м. Черкаси, 18028, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 26 840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО