Справа № 140/7994/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7994/23 пров. № А/857/15053/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі №140/7994/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

суддя в 1-й інстанції Смокович В. І.,

час ухвалення рішення 17 липня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням дати розрахунку 30 березня 2020 року на суму 44370,24 грн та 17 листопада 2021 року на суму 38000,61 грн; за період з 01 березня 2018 року по 03 квітня 2020 року на суму 100196,17 грн з урахуванням дати розрахунку 29 березня 2023 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за періоди: з 01 січня 2016 року на суму індексації 44370,24 гривень по день фактичної виплати індексації 29 грудня 2020 року; з 01 січня 2016 року на суму індексації 38000,61 гривень по день фактичної виплати індексації 17 листопада 2021 року; з 01 березня 2018 року на суму індексації 100196,17 гривень по день фактичної виплати індексації 29 березня 2023 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що при виключенні позивача зі списків особового складу та усіх видів грошового забезпечення із ним проведено повний розрахунок з дотриманням норм чинного законодавства, при цьому, жодних заперечень щодо сум розрахунку від позивача не надходило. Зазначає, що відповідачем вчасно виконано рішення Волинського окружного адміністративного суду у справах № 140/13214/20, №140/4511/21, №140/16594/21 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, тому порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів позивачу з боку відповідача не було. З врахуванням наведеного вважає, що факт несвоєчасного нарахування та виплати доходів відсутній, тому підстав для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення немає. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та перебував на усіх видах забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03 квітня 2020 року №66 (по стройовій частині) ОСОБА_1 з 03 квітня 2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 8).

У зв`язку з не нарахуванням індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби, ОСОБА_1 звернувся у суд з відповідним позовом.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі №140/13214/20 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року (а.с.23 - 26).

Рішення суду від 10 листопада 2020 року у справі №140/13214/20 було виконане у спосіб перерахування 29 грудня 2020 року на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 44370,24 грн, що підтверджується платіжним дорученням №865 від 29 грудня 2020 року (а.с.14).

Не погоджуючись із правильністю застосування при обчисленні індексації грошового забезпечення базового місяця при виконанні згаданого рішення суду, ОСОБА_1 звернувся у суд із новим позовом.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року у справі №140/4511/21 визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку раніше виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року (з урахуванням виплачених сум) (а.с.27 - 30).

Рішення суду від 02 липня 2021 року у справі №140/4511/21 було виконане у спосіб перерахування 17 листопада 2021 року на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 38000,61 грн, що підтверджується платіжним дорученням №599 від 17 листопада 2021 року (а.с.12).

Наступним рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі №140/16594/21 визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку індексації грошового забезпечення відповідно до абзаців 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, за період 01 березня 2018 року по 03 квітня 2020 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) індексації грошового забезпечення за період 01 березня 2018 року по 03 квітня 2020 року включно із урахуванням абзаців 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (а.с.31 - 35).

Рішення суду від 12 грудня 2022 року у справі №140/16594/21 було виконане у спосіб перерахування 29 березня 2023 року на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 100196,17 грн, що підтверджується платіжним дорученням №142 від 29 березня 2023 року (а.с.13).

На звернення позивача щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації військова частина листом №259 від 13 квітня 2023 року повідомила позивача, що військовою частиною на виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року у справі №140/4511/21, від 12 грудня 2022 року у справі №140/16594/21 було здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення. Інших зобов`язань військовій частині, в тому числі щодо нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення в рішенні суду не визначено, відповідно підстав щодо виплати немає (а.с.9).

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати йому грошової компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення протиправними, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом у суд.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи наявність факту несвоєчасної виплати позивачу сум індексації грошового забезпечення, останній має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, а тому відмова відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення є протиправною, і з метою поновлення порушених прав позивача є підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати по день фактичної виплати. Разом з тим, індексація грошового забезпечення позивача на суму 44370,24 грн була йому виплачена 29 грудня 2020 року, тому компенсація втрати частини доходів повинна бути здійснена з урахуванням дати такої виплати, а саме: 29 грудня 2020 року, а не 30 березня 2020 року, як про це зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі ст.2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 Закону №2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

За змістом ст.3, 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

З системного аналізу наведених вище правових норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, індексації грошових доходів громадян, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини, так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до ст.6 Закону №2050-ІІ, пункту 7 Порядку №159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Враховуючи наведене вище, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі індексації заробітної плати (грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Крім того, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Таким чином, у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику грошового забезпечення (індексації грошового забезпечення), така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.

Згідно зі ст.7 Закону №2050-ІІІ, пункту 8 Порядку №159 відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була здійснена виплата грошового забезпечення за період: з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року (виплата проведена 29 грудня 2020 року відповідно до платіжного доручення №865 на суму 44370,24 грн); з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року (виплата проведена 17 листопада 2021 року згідно з платіжним дорученням №599 на суму 38000,61 грн); з 01 березня 2018 року по 03 квітня 2020 року (виплата проведена 29 березня 2023 року відповідно до платіжного доручення №142 на суму 100196,17 грн).

ОСОБА_1 звернувся із запитом до відповідача щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації.

Разом з тим, військова частина листом №259 від 13 квітня 2023 року повідомила позивача, що на виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року у справі №140/4511/21, від 12 грудня 2022 року у справі №140/16594/21 було здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення. Інших зобов`язань військовій частині, в тому числі щодо нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення в рішенні суду не визначено, відповідно підстав щодо виплати немає.

При цьому, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, доводи відповідача про те, що нараховані позивачу кошти за рішенням суду були виплачені своєчасно, а тому відсутні підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення є безпідставними, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (нарахованих сум індексації), а не виконання рішення суду.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи наявність факту несвоєчасної виплати позивачу сум індексації грошового забезпечення, останній має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, а тому відмова відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення є протиправною, і з метою поновлення порушених прав позивача є підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати по день фактичної виплати.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі №140/7994/23 у частині відмовлених позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі №140/7994/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 21 грудня 2023 року.