Справа № 140/20382/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Смокович В.І.,
при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,
за участі представника позивача Мартинюк О.І.,
представників відповідача Кортоус Т.В., Климчука С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради до Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, про визнання протиправними дій, скасування вимоги, рішення,
Комунальне підприємство «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради (далі КП «ВОТМО захисту материнства і дитинства») звернулося до суду з позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про:
1) визнання протиправною та скасування вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, оформлену листом № 130304-14/43-2023 від 03.01.2023 «Про усунення виявлених перевіркою закупівель порушень законодавства»;
2) визнання протиправним та скасування рішення Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про зупинення проведення перевірки закупівлі у Комунальному підприємстві «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради» за період з 01.01.2021 по 01.10.2022;
3) визнати протиправними дії Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області щодо неналежного оформлення результатів зустрічної звірки, шляхом виготовлення різних за змістом примірників довідки зустрічної звірки в Дочірньому підприємстві «ЕВОДА Трейд» Комунального підприємства «Луцькводоканал» з метою документального та фактичного підтвердження вид, обсягу, і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності в повноти відображення в обліку Комунального підприємства Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства Волинської обласної ради від 30.11.2022.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано вимогу Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, оформлену листом №130304-14/43-2023 від 03.01.2023 «Про усунення виявлених перевіркою закупівель порушень законодавства»; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

21.11.2023 представником позивача подано до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить стягнути з Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 42000,00 грн.

В обґрунтування заяви зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу визначений договором про надання правничої допомоги від 13.07.2023 та є фіксованим.

Згідно пункту 4.4.1 вказаного договору погоджено наступний порядок розрахунків: 21000,00 грн протягом одного дня з моменту підписання договору, 21000,00 грн протягом одного дня з моменту відкриття судом провадження в адміністративній справі. Вказаний розмір гонорару був повністю та належним чином оплачений, що підтверджується рахунком від 13.07.2023 №1 на суму 21000,00 грн, випискою по рахунку від 18.07.2023, рахунком від 09.08.2023 на суму 21000,00 грн, випискою по рахунку від 11.08.2023, актом приймання-передачі наданих послуг від 15.11.2023.

З посиланням на правовий висновок Верховного суду, викладений у постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 зазначає, що розмір допомоги за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

За таких обставин просить ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 42000,00 грн.

28.11.2023 представником Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області до суду було подано заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Представник відповідача вважає витрати в сумі 42000,00 грн неспівмірними із наданим адвокатом обсягом послуг так як основна частина доказів збиралася іншим представником позивача та працівниками КП «ВОТМО захисту материнства і дитинства». Вказує на те, що затраченим адвокатом часом на надання послуг не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, а зазначення у договорі про надання правничої допомоги розміру гонорару у сумі 42000,00 грн у зв`язку з критично стислими термінами підготовки позовної заяви є безпідставним та необгрунтованим. Крім того, представник відповідача зазначає, що адвокатом до заяви про ухвалення додаткового судового рішення не надано калькуляцію витрат на послуги з урахуванням чинників, які впливають на вартість послуги. За таких обставин просить зменшити розмір витрат на правову допомогу до нуля.

В судовому засіданні 28.11.2023 представники сторін доводи, викладені у заявах, підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача додатково вказала, що закупівля за номером, вказаним у призначенні платежу у виписках за 18.07.2023 та від 11.08.2023, не відповідає характеру та суті наданих послуг по справі №140/20382/23 (відносяться до іншої закупівлі), у виписці за 18.07.2023 в графі «призначення платежу» вказано неправильну дату рахунку №1.

В додаткових поясненнях від 29.11.2023 представник позивача зазначила, що з поданих у судовому засіданні представником відповідача документів, вбачається, що пошук був здійснений у системі публічних закупівель Prozorro за двома номерами: UA-2023-07-13-001431-a. Даний номер не відповідає номеру, вказаному у призначенні платежу згідно виписок (відсутня літера «Р» та символ «-»); UA-2023-07-13-006355-a номер оголошення про закупівлю КП «ВОТМО» захисту материнства і дитинства» послуг із представництва інтересів в суді.

У виписках з банківського рахунку НОМЕР_1 , який використовує адвокат Мартинюк О. І., щодо здійснених позивачем платежів вказано наступні деталі платіжних операцій: по платежу від 18.07.2023: за надання інформаційно-консультаційних послуг згідно рахунку №1 від 12.07.2023 (UA-P-2023-07-13-001431-a); по платежу від 11.08.2023: за надання інформаційно-консультаційних послуг згідно рахунку №2 від 09.08.2023 (UA-P-2023-07-13-001431-a).

У виписках (в графі «деталі операції») не зазначено, що номер UA-P-2023-07-13- 001431-а є номером закупівлі. Це номер плану закупівлі. За таких обставин вважає безпідставними та необґрунтованими твердження представника відповідача про те, що закупівля не відповідає характеру та суті наданих послуг.

Вказує на те, що номер плану закупівлі UA-P-2023-07-13-001431-a та номер оголошення UA-2023-07-13-006355-a стосується закупівлі одних і тих самих послуг: представництва інтересів КП «ВОТМО» захисту материнства і дитинства» в суді адвокатом Мартинюк О. І. При формуванні платежів від 18.07.2023 на суму 21 000,00 грн. та 11.08.2023 на суму 21000,00 грн., позивачем введено достовірні дані, які дозволяють ідентифікувати ці платежі як оплату за послуги у справі №140/20382/23.

З приводу дати в рахунку №1 вказує, що платником було допущено описку та помилкового вказано дату 12.07.2023 замість 13.07.2023.

В судовому засіданні 01.12.2023 представник позивача підтримала доводи, викладені в заяві про ухвалення додаткового судового рішення, просила її задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення заяви.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи заяви про ухвалення додаткового судового рішення, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що заява про винесення додаткового рішення по справі не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що КАС України передбачено процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткове судове рішення може прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Приписами частин першої, третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами третьою сьомою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.03.2020 по справі № 140/2323/19.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", відповідно до яких заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути обґрунтованим, тобто не має бути явно завищеним.

Суд наголошує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 2 червня 2022 року № 380/3142/20.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката потребують належного документального підтвердження, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд у судових рішеннях. Визначений у них орієнтир, яким мають керуватися суди нижчих інстанцій при вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, головним чином вимагає повного і всебічного дослідження доказів, якими підтверджується надання правничої допомоги, особливо її вартість і оплата. Зважаючи на те, що понесені витрати відшкодовуватиме інша сторона, дослідження цих доказів вимагає ретельного підходу, адже їх стягнення, з одного боку, є компенсацією (певною мірою вимушених) фінансових затрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, але водночас ця компенсація не може бути надмірною. Тож окрім того, що витрати на правничу допомогу мають бути документально доведеними, вони мають відповідати також критерію співмірності у розумінні частини п`ятої статті 134 КАС.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.02.2023 по справі № 120/4765/21-а.

За таких обставин та правового врегулювання, суд зазначає, що позивачем не надано належних та достатніх доказів в підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу з огляду на таке.

Судом встановлено, що відносини між позивачем та адвокатом Мартинюк О.І. виникли на підставі договору про надання правничої допомоги та здійснення представництва №07/07.

Як слідує із матеріалів справи, дата укладення вказаного є явно виправленою (а.с. 118, т.3).

Сумнівна дата договору є підставою суду вважати , що він є таким, що неукладений між сторонами, та не може бути застосований як доказ понесених витрат на надання правничої допомоги.

Крім того, як слідує з наданих на підтвердження оплати витрат на правову допомогу виписок про рух коштів по рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 13.11.2023 (а.с. 82, 84, т.3) КП «ВОТМО» захисту материнства і дитинства 18.07.2023 та 11.08.2023 здійснило оплату за надання інформаційно-консультаційних послуг згідно рахунків №1 від 12.07.2023 (ua-р-2023-7-13-001431-а) та №2 від 09.08.2023 (ua-р-2023-7-13-001431-а).

Суд констатує, що предметом даного спору є визнання протиправними дій, скасування вимоги та рішення відповідача, а надання консультаційних послуг адвокатом позивачу не є тотожним наданню правничої допомоги та здійсненню представництва інтересів позивача у суді, а, відтак, не може слугувати належним доказом оплати понесених витрат на правову допомогу.

Крім того, надані адвокатом Мартинюк О.І. докази виконаної роботи, зокрема, акт приймання-передачі наданих послуг (надання правничої допомоги і представництва) від 15.11.2023 (а.с. 98, зворот, т.3) не містить переліку послуг, що входять до предмету доказування розміру понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді та здійснення представництва інтересів позивача.

Суд зазначає, що такі послуги, як підготовка проекту, підписання та подання до суду клопотання про приєднання документів до матеріалів справи, а також підготовка проекту, підписання та подання до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи не потребують значних затрат часу та виконання значного обсягу юридичної та технічної роботи. Разом з тим, такі послуги як підготовка проекту, підписання та подання до суду заяви на усунення недоліків позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог не потребують додаткової оплати, оскільки дії, виконані у зв`язку з підготовкою даних документів, повинні були бути вчиненими адвокатом до подання позову до суду під час підготовки проекту позовної заяви.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що основна частина доказів у справі збиралася іншим представником КП «ВОТМО захисту материнства і дитинства», а саме адвокатом Матвієвим Вадимом Миколайовичем, яким подавалися до відповідача запити від 19.01.2023, від 27.01.2023, від 04.02.2023, від 06.02.2023, також вказаний адвокат подавав адвокатський запит від 17.07.2023 до ДП «Евода Трейд». Також докази у справі збиралися і працівниками позивача, про що свідчать листи від 10.01.2023 №10-17/53-2022 та від 26.01.2023 №10-17/175.

Суд зазначає, що судові засідання у даній справі відбулися 07.11.2023 та 13.11.2023, однак, адвокатом суду не надано доказів понесених додаткових витрат, пов`язаних з участю в судових засідання, а оплата за надані послуги з представництва інтересів позивача у судів була проведена 18.07.2023 та 11.08.2023 до початку судових засідань.

Крім того, адвокатом до заяви про ухвалення додаткового судового рішення не надано калькуляцію витрат на послуги з урахуванням чинників, які впливають на вартість послуг.

На підставі вищевикладеного, проаналізувавши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, в сукупності встановленого судом та доведеного сторонами суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись статтями 132,134, 139, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Комунального підприємства Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства Волинської обласної ради до Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про визнання протиправними дій, скасування вимоги, рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 08 грудня 2023 року