Справа № 380/21244/23
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 рокусправа № 380/21244/23
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, держави Україна в особі Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області , місцезнаходження: 49005, м.Дніпро, вул.Сімферопольська, 17-А (далі відповідач 1), Головного управління ДПС у Львівській області код ЄРПОУ 43968090, місцезнаходження: 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35 (далі відповідач 2), у якій просить суд:

- визнати протиправними дії Держави Україна в особі Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області, які полягають у ненаданні повної відповіді на інформаційні запити №12, №13, №14, №15, №16, №17 від 03.09.2023 у строки, визначені законом;

- визнати протиправними дії Держави Україна в особі Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області, які полягають у ненаданні повної відповіді на інформаційні запити №6, №7, №8, №9, №10, №11 від 29.08.2023 у строки, визначені законом;

- зобов`язати Державу Україна в особі Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області надати повну відповідь на інформаційні запити №12, №13, №14, №15, №16, №17 від 03.09.2023 у строки, визначені законом у вигляді: - податкових вимог ППР -0409, ППР -0409, ППР 067412- 5850-0409, ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409; - детальних розрахунків суми податкового боргу до податкових вимог ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409, ППР - 0409, ППР -0409, ППР -0409, які відповідають вимогам ст.266 ПКУ; - поштових квитанцій, якими податкові вимоги ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409, ППР 067408- 5850-0409, ППР -0409, детальний розрахунок суми податкового боргу до податкової вимоги були направлені В.Новицькому; -опис вкладення у рекомендований лист, яким податкові вимоги ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409 направлені В.Новицькому;

- зобов`язати Державу Україна в особі Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області, надати повну відповідь на інформаційні запити №6, №7, №8, №9, №10, №11 від 29.08.2023 р. у строки, визначені законом, у вигляді: - податкових вимог ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303; - Детальних розрахунків суми податкового боргу до податкових вимог ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303 які відповідають вимогам ст.266 ПКУ; -Поштових квитанцій, якими податкові вимоги ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, Детальний розрахунок суми податкового боргу до податкової вимоги були направлені ОСОБА_2 ; - Опис вкладення у рекомендований лист, яким податкові вимоги, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, направлялись В.Новицькому.

Ухвалою від 15.09.2023 суддя залишив позовну заяву без руху для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений строк позивач недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою від 02.10.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача 1 з інформаційними запитами №12, №13, №14, №15, №16, №17 від 03.09.2023 та №6, №7, №8, №9, №10, №11 від 29.08.2023. У вказаних запитах позивач просив надати йому публічну інформацію, а саме: 1) податкові вимоги щодо сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки; 2) детальні розрахунки суми податкового боргу податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки до податкових вимог; 3) поштову квитанцію, якою податкові вимоги Детальний розрахунок суми податкового боргу до податкової вимоги були направлені ОСОБА_2 рекомендованим листом; 4) опис вкладення у рекомендований лист, яким податкові вимоги направлені ОСОБА_2 . Проте, відповіді на них у встановленому законодавством порядку та строки не отримав. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною та просить суд зобов`язати відповідачів надати повну відповідь на його інформаційні запити.

18.10.2023 на адресу суду від представника відповідача Головного управління ДПС у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтований тим, що відповідач інформаційні запити позивача від 29.08.2023 за № 6-6, № 7-7, № 8-8, № 9-9, № 10-10, № 11-11 не отримував та, відповідно, відповіді на них не надавав. Відтак, управлінням правового забезпечення Головного управління ДПС у Львівській області було скеровано до управління організації роботи службовий лист від 17.10.2023 № 1161/13-01-05-01 із проханням надати інформацію про те, чи надходив на поштову чи електронну адресу Головного управління ДПС у Львівській області лист Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 31.08.2023 № 3705/7/04-36-24-07-05 (за твердженнями позивача саме цим листом було скеровано до відповідача 2 інформаційні запити від 29.08.2023 за № 6-6, № 7- 7, № 8-8, № 9-9, № 10-10, № 11-11).

25.10.2023 на адресу суду від представника відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечує. У відзиві відповідач посилається на норми ПК України, які регламентують порядок винесення та надіслання податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги. Жодної інформації з приводу розгляду та надання відповіді на інформаційні запити позивача відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не надав.

31.10.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він ставить під сумнів наявність у юриста Кіх О.Г. повноважень подавати відзив до суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

22.11.2023 на адресу суду від представника відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надішли додаткові пояснення до відзиву. У відзиві відповідач навів детальний розрахунок податкового боргу позивача.

12.12.2023 на адресу суду від представника Головного управління ДПС у Львівській області надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначає, що управлінням правового забезпечення Головного управління ДПС у Львівській області було скеровано до управління організації роботи службовий лист від 17.10.2023 № 1161/13-01-05-01 із проханням надати інформацію про те, чи надходив на поштову чи електронну адресу Головного управління ДПС у Львівській області лист Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 31.08.2023 № 3705/7/04-36-24-07-05 (за твердженнями позивача саме цим листом було скеровано до відповідача 2 інформаційні запити від 29.08.2023 за № 6-6, № 7-7, № 8-8, № 9-9, № 10-10, № 11-11). Управлінням організації роботи ГУ ДПС у Львівської області листом від 11.12.2023 № 98/7/13-01-01-3-16 надано відповідь про те, що згідно даних ІКС «Управління документами», лист Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 31.08.2023 № 3705/7/04-36-24-07-05 на адресу ГУ ДПС у Львівській області не надходив.

Крім того зазначає, що на виконання вимог наказу ДПС України від 31.12.2020 № 783 «Про затвердження Примірної інструкції з діловодства у територіальних органах ДПС», наказом ГУ ДПС у Львівській області від 21.01.2021 № 489 затверджено Інструкцію з діловодства в Головному управлінні ДПС у Львівській області. Згідно даної Інструкції, в ГУ ДПС у Львівській області діє електронний документообіг. Положенням Інструкції визначено, що електронне повідомлення автоматично або в разі необхідності автоматизовано створена та передана в електронній формі інформація про доставку/ отримання/ відмову в реєстрації/ реєстрацію електронного документа адресатом та інше. Електронний документ вважається одержаний адресатом з моменту надходження відправнику електронного повідомлення із зазначеним часом про доставку цього документа адресату. Відтак, позивачем та Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області не надано суду доказів доставки та отримання листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 31.08.2023 № 3705/7/04-36-24-07-05, як цього вимагає Інструкція з діловодства.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з інформаційними запитами від 29.08.2023 №6, №7, №8, №9, №10, №11 та від 03.09.2023 №12, №13, №14, №15, №16, №17.

У інформаційних запитах від 29.08.2023 №6, №7, №8, №9, №10, №11 позивач просив надати йому таку формацію: податкові вимоги ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303; - детальні розрахунки суми податкового боргу до податкових вимог ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303 які відповідають вимогам ст.266 ПКУ; - поштові квитанції, якими податкові вимоги ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303; детальний розрахунок суми податкового боргу до податкової вимоги були направлені В. Новицькому; опис вкладення у рекомендований лист, яким податкові вимоги, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, ППР 2-1303, направлялись В.Новицькому.

У інформаційних запитах від 03.09.2023 №12, №13, №14, №15, №16, №17 позивач просив надати йому таку формацію: податкові вимоги ППР -0409, ППР -0409, ППР 067412- 5850-0409, ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409; детальні розрахунки суми податкового боргу до податкових вимог ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409, ППР - 0409, ППР -0409, ППР -0409, які відповідають вимогам ст.266 ПКУ; поштові квитанції, якими податкові вимоги ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409, ППР 067408- 5850-0409, ППР -0409; детальний розрахунок суми податкового боргу до податкової вимоги були направлені В.Новицькому; опис вкладення у рекомендований лист, яким податкові вимоги ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409, ППР -0409 направлені В.Новицькому.

Листом від 07.09.2023 №194/ЗП/-4-36-2418-15 відповідач Головне управління ДПС у Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що враховуючи вимоги статті 266 ПК України відповідач сформував позивачу податкові повідомлення-рішення від 26.07.2019 ППР 0-0409, ППР 0-0409, ППР 0067412- 5850-0409, ППР 0-0409, ППР 0-0409, ППР 0-0409. Вказані податкові повідомлення-рішення направлені позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 27.07.2019 та отримані ним особисто 07.08.2019.

У цьому ж листі відповідач навів розрахунок податкового боргу позивача відповідно до ППР 0-0409, ППР 0-0409, ППР 0067412- 5850-0409, ППР 0-0409, ППР 0-0409, ППР 0-0409.

Щодо інформаційних запитів позивача від 29.08.2023 №6, №7, №8, №9, №10, №11, то відповідач Головне управління ДПС у Дніпропетровській області направив такі для розгляду до Головного управління ДПС у Львівській області, на підтвердження чого надав копію листа №3705/7/04-36-24-07-05 від 31.08.2023.

Відповідач Головне управління ДПС у Львівській області факт отримання листа №3705/7/04-36-24-07-05 від 31.08.2023 заперечує з посиланням на відповідь Управлінням організації роботи ГУ ДПС у Львівської області листом від 11.12.2023 № 98/7/13-01-01-3-16.

Не отримавши відповіді на свої інформаційні запити та вважаючи дії відповідачів щодо їх розгляду протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частинами першою та другою статті 7 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII «Про інформацію» (далі Закон № 2657-XII) передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (стаття 34 Конституції України).

Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону №2657-XII).

Відповідно до статті 1 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон № 2939-VI) публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє (пункти 1 та 2 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI). Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI).

Розпорядниками інформації для цілей вказаного Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI).

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону № 2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Кожна особа має право знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом (пункт 1 частини першої статті 10 Закону № 2939-VI). Оскільки Закон № 2939-VI гарантує відповідне право кожній особі, то його реалізація не залежить від того, чи така особа є приватною, чи перебуває на публічній службі.

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина друга статті 6 Закону № 2657-XII).

Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств (пункт 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція)). Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду (пункт 2 статті 10 Конвенції).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на свободу вираження поглядів із гарантіями статті 10 Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту пункту 2 вказаної статті, а також чи є відповідний захід необхідним у демократичному суспільстві з метою досягнення такої мети, зокрема чи є він пропорційним останній. Втручання становитиме порушення гарантій статті 10 Конвенції, якщо воно не відповідатиме будь-якому з означених критеріїв.

Стаття 10 Конвенції не надає фізичним особам права на доступ до інформації, яка знаходиться в розпорядженні держави. Але таке право може виникнути, по-перше, якщо поширення інформації передбачається судовим рішенням (яке у цій справі відсутнє), і, по-друге, коли доступ до інформації має важливе значення для реалізації права на свободу вираження поглядів, і відмова в її наданні є втручанням у це право (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2016 у справі «Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини» (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary, заява № 18030/11, пункт 156) і від 26.03.2020 у справі «Центр демократії та верховенства права проти України» (Centre for Democracy and the Rule of Law v. Ukraine, заява № 10090/16, пункт 96)).

Велика Палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 08.11.2016 у справі «Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини» («Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary») (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин (§ 157). Для цього мають бути оцінені такі критерії (§ 158-170):

- мета запитувача. Необхідно встановити, чи справді отримання інформації є необхідним для реалізації запитувачем інформації його функції зі сприяння публічній дискусії з суспільно важливих питань, і чи справді ненадання інформації створить суттєву перешкоду свободі вираження поглядів;

- характер запитуваної інформації. Інформація, дані або документи, щодо яких вимагається доступ, повинні відповідати вимогам трискладового тесту, тобто збиратися в цілях задоволення саме суспільного інтересу;

- особлива роль запитувача інформації в отриманні та поширенні її серед громадськості. Розраховувати на захист свого права на доступ можуть, насамперед, журналісти, науковці, громадські активісти, зокрема блогери та популярні користувачі соцмереж, громадські організації, діяльність яких пов`язана з питаннями, що становлять суспільний інтерес, а також автори творів з означених питань;

- готовність і доступність запитуваної інформації. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання й обробки даних.

Доведення дотримання вказаних критеріїв покладається на позивача-запитувача інформації. Особа, у розпорядженні якої знаходиться відповідна інформація та якій адресований запит на інформацію, має перевірити останній на предмет наявності в ньому відповідного обґрунтування.

Частинами першою-другою статті 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту, але з дотриманням, зокрема, пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 2939-VI.

Суд встановив, що позивач звернувся до відповідача 1 із інформаційними запитами №12, №13, №14, №15, №16, №17 від 03.09.2023 та №6, №7, №8, №9, №10, №11 від 29.08.2023. У вказаних запитах позивач просив надати йому публічну інформацію, а саме: 1) податкові вимоги щодо сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки; 2) детальні розрахунки суми податкового боргу податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки до податкових вимог; 3) поштову квитанцію, якою податкові вимоги Детальний розрахунок суми податкового боргу до податкової вимоги були направлені ОСОБА_2 рекомендованим листом; 4) опис вкладення у рекомендований лист, яким податкові вимоги направлені ОСОБА_2 . Проте, відповіді на них у встановленому законодавством порядку та строки не отримав. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною та просить суд зобов`язати відповідачів надати повну відповідь на його інформаційні запити.

У відповідь на вказані запити відповідач 1 надіслав позивачу лист від 07.09.2023 №194/ЗП/-4-36-2418-15, в якому вказав, що податкові повідомлення-рішення від 26.07.2019 ППР 0-0409, ППР 0-0409, ППР 0067412- 5850-0409, ППР 0-0409, ППР 0-0409, ППР 0-0409 направлені позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 27.07.2019 та отримані ним особисто 07.08.2019.

Позивач заперечує факт отримання вказаних податкових повідомлень-рішень, зазначає, що в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення №990 та №347 міститься підроблений підпис позивача. На сайті АТ «УКРПОШТА» інформація щодо вказаних поштових відправлень відсутня.

Оцінюючи доводи сторін, суд зазначає, що підстави для відмови в задоволенні запиту на інформацію передбачені статею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Так, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Суд звертає увагу на те, що норма статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не передбачає такої підстави для відмови у наданні публічної інформації як та, що запитувачу інформації така вже надавалася раніше.

Суд також враховує заперечення позивачем факту отримання ним податкових повідомлень-рішень від 26.07.2019 ППР 0-0409, ППР 0-0409, ППР 0067412- 5850-0409, ППР 0-0409, ППР 0-0409, ППР 0-0409 та відсутність достовірних доказів отримання ним таких повідомлень.

З урахуванням викладеного, суд висновує про протиправність дій відповідача 1, які полягають у відмові надати позивачу копії податкових повідомлень-рішень від 26.07.2019 ППР 0-0409, ППР 0-0409, ППР 0067412- 5850-0409, ППР 0-0409, ППР 0-0409, ППР 0-0409.

Щодо решти запитуваної інформації, а саме детальних розрахунків суми податкового богу до податкових повідомлень-рішень від 26.07.2019 ППР 0-0409, ППР 0-0409, ППР 0067412- 5850-0409, ППР 0-0409, ППР 0-0409, ППР 0-0409, то суд зазначає, що норма пункту 266.7.2 статті 266 ПК України (в редакції, чинній станом на 26.07.2019) не містила вимоги щодо обов`язкового долучення до податкового повідомлення-рішення детального розрахунку суми/сум податку. Крім того, суд враховує, що у листі від 07.09.2023 №194/ЗП/-4-36-2418-15 відповідач навів розрахунок податкового боргу позивача відповідно до ППР 0-0409, ППР 0-0409, ППР 0067412- 5850-0409, ППР 0-0409, ППР 0-0409, ППР 0-0409. Тому, у зобов`язанні відповідача 1 надати позивачу детальні розрахунки суми податкового боргу необхідно відмовити.

Щодо поштових квитанцій та описів вкладення у рекомендованих лист, про надання яких просив позивач у інформаційних запитах №12, №13, №14, №15, №16, №17 від 03.09.2023, то лист відповідача 1 від 07.09.2023 №194/ЗП/-4-36-2418-15 не містить вичерпної інформації щодо наявності запитуваної інформації та пояснень щодо можливості її надання позивачу.

З урахуванням викладеного, суд висновує про протиправність дій відповідача 1 щодо надання повної відповіді на інформаційні запити позивача №12, №13, №14, №15, №16, №17 від 03.09.2023 у строки, визначені законом.

З метою ефективного поновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути інформаційні запити ОСОБА_1 №12, №13, №14, №15, №16, №17 від 03.09.2023 у строки, визначені законом, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Щодо інформаційних запитів позивача від 29.08.2023 №6, №7, №8, №9, №10, №11, то відповідач Головне управління ДПС у Дніпропетровській області направив такі для розгляду до Головного управління ДПС у Львівській області, на підтвердження чого надав копію листа №3705/7/04-36-24-07-05 від 31.08.2023.

Між тим, Головне управління ДПС у Львівській області зазначає, що управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Львівській області було направило до управління організації роботи службовий лист від 17.10.2023 № 1161/13-01-05-01 із проханням надати інформацію про те, чи надходив на поштову чи електронну адресу Головного управління ДПС у Львівській області лист Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 31.08.2023 № 3705/7/04-36-24-07-05 (за твердженнями позивача саме цим листом було скеровано до відповідача 2 інформаційні запити від 29.08.2023 за № 6-6, № 7-7, № 8-8, № 9-9, № 10-10, № 11-11). Управлінням організації роботи ГУ ДПС у Львівської області листом від 11.12.2023 № 98/7/13-01-01-3-16 надано відповідь про те, що згідно даних ІКС «Управління документами», лист Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 31.08.2023 № 3705/7/04-36-24-07-05 на адресу ГУ ДПС у Львівській області не надходив.

На виконання вимог наказу ДПС України від 31.12.2020 № 783 «Про затвердження Примірної інструкції з діловодства у територіальних органах ДПС», наказом ГУ ДПС у Львівській області від 21.01.2021 № 489 затверджено Інструкцію з діловодства в Головному управлінні ДПС у Львівській області.

Вказаною Інструкцією передбачено, що в ГУ ДПС у Львівській області діє електронний документообіг. Положенням Інструкції визначено, що електронне повідомлення автоматично або в разі необхідності автоматизовано створена та передана в електронній формі інформація про доставку/ отримання/ відмову в реєстрації/ реєстрацію електронного документа адресатом та інше. Електронний документ вважається одержаний адресатом з моменту надходження відправнику електронного повідомлення із зазначеним часом про доставку цього документа адресату.

Суд враховує, що ні позивач ні Головне управління ДПС у Дніпропетровській області не надали доказів доставки та отримання відповідачем 2 листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 31.08.2023 № 3705/7/04-36-24-07-05, як цього вимагає Інструкція з діловодства.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що матеріали справи не містять належних доказів одержання Головним управлінням ДПС у Львівській області листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 31.08.2023 № 3705/7/04-36-24-07-05 з інформаційними запитами позивача від 29.08.2023 за № 6-6, № 7-7, № 8-8, № 9-9, № 10-10, № 11-11.

Відповідно, у відповідача Головного управління ДПС у Львівській області не виникло обов`язку щодо розгляду вказаних інформаційних запитів. Тому у задоволенні позовних вимог до Головного управління ДПС у Львівській області необхідно відмовити.

Суд також відхиляє доводи позивача щодо неналежного посвідчення повноважень представника Головного управління ДПС у Львівській області, оскільки такі спростовуються документами, долученими до матеріалів справи на підтвердження його повноважень.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновків про те, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області не виконало належним чином свого обов`язку щодо розгляду інформаційних запитів позивача від 29.08.2023 за № 6-6, № 7-7, № 8-8, № 9-9, № 10-10, № 11-11 (в тому числі щодо скерування їх за належністю).

З урахуванням викладеного суд висновує про протиправність дій відповідача 1 щодо надання повної відповіді на інформаційні запити №6, №7, №8, №9, №10, №11 від 29.08.2023 у строки, визначені законом.

З метою ефективного поновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути інформаційні запити ОСОБА_1 №6, №7, №8, №9, №10, №11 від 29.08.2023 у строки, визначені законом, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Суд також звертає увагу позивача на те, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області та Головне управління ДПС у Львівській області мають статус юридичних осіб та є самостійними суб`єктами владних повноважень. Тому в залученні до розгляду справи держави Україна в особі вказаних управлінь необхідно відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із статею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, держави Україна в особі Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо надання повної відповіді на інформаційні запити ОСОБА_1 №12, №13, №14, №15, №16, №17 від 03.09.2023 у строки, визначені законом.

Зобов`язати Головне управління ДПС України у Дніпропетровській області повторно розглянути інформаційні запити ОСОБА_1 №12, №13, №14, №15, №16, №17 від 03.09.2023 у строки, визначені законом, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо надання повної відповіді на інформаційні запити ОСОБА_1 №6, №7, №8, №9, №10, №11 від 29.08.2023 у строки, визначені законом.

Зобов`язати Головне управління ДПС України у Дніпропетровській області повторно розглянути інформаційні запити ОСОБА_1 №6, №7, №8, №9, №10, №11 від 29.08.2023 у строки, визначені законом, з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя А.Г. Гулик