Справа № 340/8007/23
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/8007/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дегтярьової С.В. розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягає у відмові надати медичну допомогу ОСОБА_1 , а саме: відмові надати направлення на лікування до відповідного медичного закладу та відмови надати направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 надати медичну допомогу ОСОБА_1 , а саме: надати направлення на лікування до відповідного медичного закладу та надати направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

Ухвалою судді від 25.09.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.42-43).

Позов мотивовано тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині № НОМЕР_4 . У період з 18.06.2023 по 26.06.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні, де йому було проведено хірургічну операцію імплантацію ЕКС (електрокардіостимулятор). З 31.07.2023 по 16.08.2023 за направленням військової частини НОМЕР_2 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Обласний клінічний кардіологічний центр Кіровоградської обласної ради". З 17.08.2023 по 24.08.2023 позивач проходив обстеження у військовій частині НОМЕР_5 у зв`язку із загостренням симптомів. Після обстеження позивача лікарем-невропатологом військової частини НОМЕР_5 надано висновок та рекомендовано стаціонарне та реабілітаційне лікування в умовах військової частини НОМЕР_5 за направленням командира частини НОМЕР_2 .

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач відповідно до вимог чинного законодавства звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом від 28.08.2023 р., у якому просив надати йому медичну допомогу направити на відповідне стаціонарне лікування та направити його на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню його придатності до військової служби. Крім того, у рапорті від 28.08.2023 позивач повідомив військову частину НОМЕР_2 про неможливість прибуття за станом здоров`я до військової частини НОМЕР_2 для особистого отримання направлення на лікування. До рапорту позивачем долучено всі відповідні медичні документи. Однак, листом від 07.09.2023 року командир військової частини НОМЕР_2 відмовив позивачу у наданні направлення на лікування та проходження ВЛК. Не погоджуючись з відмовою, позивач звернувся до суду.

Відповідач правом на подачу відзиву не скористався.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у ній матеріалами, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації до ЗСУ та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що у період з 18.06.2023 по 26.06.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у кардіохірургічному відділенні КЗ "Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології і кардіохірургії ДОР", де йому було проведено хірургічну операцію імплантацію ЕКС (електрокардіостимулятор), що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.14).

У період з 31.07.2023 по 16.08.2023, відповідно до направлення військової частини НОМЕР_2 , позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Обласний клінічний кардіологічний центр Кіровоградської обласної ради", що підтверджується виписним епікризом (а.с.21, 29-30).

У зв`язку з загостренням симптомів позивач з 17.08.2023 по 24.08.2023 проходив обстеження у військовій частині НОМЕР_5 , що підтверджується відповідною медичною документацією (а.с.25-28).

Після обстеження ОСОБА_1 надано висновок та рекомендовано стаціонарне та реабілітаційне лікування в умовах військової частини НОМЕР_5 за направленням командира військової частини НОМЕР_2 (а.с.11).

Позивач направив на адресу військової частини НОМЕР_2 рапорт від 28.08.2023 р., у якому просив направити його на відповідне стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини та направити його на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню його придатності до військової служби (а.с.16-18). Окрім того, у даному рапорті позивач зазначив, що за станом здоров`я не має можливості прибути до місцезнаходження військової частини НОМЕР_2 . До рапорту додано копію медичної документації щодо попереднього лікування позивача (а.с.21-34).

07.09.2023 командиром військової частини НОМЕР_2 на зазначений рапорт надано відповідь. Командир військової частини повідомив, що для отримання направлення на стаціонарне лікування йому необхідно особисто прибути у військову частину НОМЕР_2 та надати лікарю частини його медичні документи та подати відповідний рапорт у встановленому законодавством порядку, тобто по команді. Після цього йому буде видано необхідне направлення та інші, необхідні для оформлення у лікувальний заклад, документи (а.с.19).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військову службу і військовий обов`язок" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

За змістом частин першої-третьої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно з ч.9 ст.1 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року №548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут).

Відповідно до частин 1, 2 Вступу до Статуту, цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Статтею 14 Статуту визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до статті 233 Статуту, збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

Згідно статті 234 Статуту, збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом:

проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту;

систематичного загартовування і фізичного розвитку;

виконання санітарно-гігієнічних, протиепідемічних і лікувально-профілактичних заходів.

Статтею 246 Статуту визначено, що основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.

Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини, що встановлено статтею 254 Статуту.

Відповідно до вимог статті 260 Статуту, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва).

У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) до направлення військовослужбовця, який одержав травму (поранення, контузію, каліцтво), на лікування поза розташуванням військової частини, така довідка направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається протягом п`яти днів та у такий самий строк направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 261 Статуту передбачено, що про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до статті 262 Статуту, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України.

Аналізуючи викладені норми закону у їх сукупності та застосовуючи їх до спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що надання медичної допомоги військовослужбовцю є обов`язком військової частини, у якій військовослужбовець проходить службу, а його стаціонарне лікування має відбуватись шляхом видачі медичним пунктом (ротою) військової частини відповідного направлення на таке лікування.

Суд також зазначає, що відповідно до змісту частин 2 та 3 статті 262 Статуту, обмін медичної та іншої документації в особливий період може відбуватись шляхом направлення таких документів електронною поштою, а отже доводи відповідача стосовно того, що позивач має особисто з`явитись до медичного пункту військової частини, незважаючи на стан свого здоров`я, для отримання відповідного направлення на лікування, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині ненадання відповідачем направлення на стаціонарне лікування позивача.

Що стосується позовних вимог у частині ненадання направлення на військово-лікарської комісії, суд зазначає наступне.

згідно із п. 1.1, 1.2 розділу I Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України №402 (далі Положення №402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза це медичний огляд військовослужбовців з метою визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби.

Згідно із пунктом 1.1 розділу II Положення №402, медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією з метою визначення придатності військовослужбовців до військової служби.

Підпунктом б) пункту 6.1, пунктом 6.10 розділу II Положення №402 встановлено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) проводиться прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Отже, спеціальними законодавчими нормами, що регламентують порядок здійснення медичного огляду військовослужбовців, передбачено, що направлення на такий здійснюється прямим начальником від командира військової частини, в якій такий військовослужбовець проходить військову службу.

За нормами статті 12 Статуту, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі -Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_2 про його направлення на військово-лікарську комісію для визначення стану здоров`я щодо придатності до несення військової служби в подальшому.

Однак в задоволенні рапорту було відмовлено в зв`язку з тим, що позивач не прибув у військову частину особисто.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що командир військової частини НОМЕР_2 , маючи достовірну інформацію про стан здоров`я позивача, отримавши копію медичної документації, що підтвердила необхідність госпіталізації, повинен був врахувати неможливість позивача особисто прибути до військової частини, подати доповідь про завершення лікування, запит про направлення на проходження ВЛК та отримати направлення від начмеда на проходження ВЛК з підписом командира в/ч.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачу направлення на лікування до відповідного медичного закладу та щодо ненадання направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби та зобов`язання відповідача вчинити такі дії.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись статтями 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненадання ОСОБА_1 направлення на лікування до відповідного медичного закладу та направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 направлення на лікування до відповідного медичного закладу та направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА