Справа № 460/18872/23
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/18872/23 пров. № А/857/20122/23

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

при секретарі судового засідання: Гранат В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Гудими Н.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвент" про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, спрямовані на зняття арешту з усього нерухомого майна божника.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що на виконанні у відповідача перебував виконавчий напис щодо звернення стягнення на нерухоме майно, що належить позивачу, в межах якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Повідомлено, що вказаний виконавчий напис було неодноразово повернуто стягувачу. Так, вказано, що державним виконавцем 27.06.2019 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а виконавче провадження завершене. Вважає, що існування після завершення виконавчого провадження безпідставного, незаконного арешту на майно порушує його конституційне право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а тому просив скасувати накладений арешт в судовому порядку. Просив позов задоволити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задоволити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що у Відділі державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №50201824 з примусового виконання виконавчого напису №1072, виданого 21.05.2013 приватним нотаріусом Паракуда І.В. про звернення стягнення на нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, запропоновано задовольнити вимоги стягувача - ПАТ "Дельта Банк" в сумі 635556,04 грн. в тому числі: сума заборгованості за кредитом - 74732,05 дол. США, що згідно з курсом НБУ складає 597333,28 грн.; сума заборгованості за відсотками - 4782,03 дол. США, що згідно з курсом НБУ складає 38222,77 грн. Також, виконавчим написом визначено стягнути суму 6355,56 грн. за вчинення виконавчого напису, сплачену стягувачем.

17.02.2016 в межах даного виконавчого провадження №50201824 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оскільки виконавчим написом визначено майно, на яке необхідно звернути стягнення, 20.11.2018 постановою державного виконавця припинено чинність арешту всього майна боржника та накладено арешт на визначене майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Державним виконавцем 27.09.2019 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач 21.07.2023 звернувся до Відділу державної виконавчої служби у м.Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арешту з належного йому майна.

Листом №179578 від 27.07.2023 у відповідь на дану заяву відповідач повідомив, що оскільки виконавче провадження №22748645 завершене з підстав, що не передбачали зняття арешту з майна боржника, державним виконавцем арешт з майна не знімався.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із таких заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з вимогами ч.1-2 ст. 56 Закону №1404-VІІІ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Апеляційним судом встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №50201824 з примусово виконання виконавчого напису №1072, виданого 21.05.2013 приватним нотаріусом Паракуда І.В. про звернення стягнення на нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 ).

У межах цього виконавчого провадження №50201824 державним виконавцем 20.11.2018 винесено постану, якою накладено арешт на майно ОСОБА_1 , а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Державним виконавцем 27.09.2019 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.9 ч.1 ст.37 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до ч.5 ст.37 Закону №1404-VІІІ повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа передбачені ст.40 Закону №1404-VІІІ.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.40 Закону №1404-VІІІ у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про те, що законодавством не передбачено обов`язку державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, визначених п.9 ч.1 ст.37 Закону №1404-VІІІ, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано.

Згідно ч.1, ч.6 ст.12 Закону №1404-VІІІ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Строк пред`явлення виконавчого напису №1072 від 21.05.2013 минув, стягувач не пред`являв виконавчий напис до виконання повторно, будь-які судові рішення про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого напису до виконання також відсутні.

30.05.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №1701/0508/76-002, за яким банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 71000 дол. США на строк з 30 травня 2008 року по 29 травня 2038 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. В договорі також зазначено, що кредит надається позичальнику лише після, зокрема, укладання іпотечного договору про іпотеку об`єкта нерухомості.

30.05.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір №1701/0508/76-002-Z-І, згідно з яким у рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №1701/0508/76-002 ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру за АДРЕСА_2 .

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Сведбанк» відступило, а ТзОВ «Дельта Банк» набуло права вимоги, належні ПАТ «Сведбанк» до позичальників, в тому числі ПАТ «Дельта Банк» набуло прав вимоги за кредитним договором №1701/0508/76-002 від 30.05.2008.

06.08.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ІВЕНТ» укладено Договір про відступлення прав вимоги №2300/К, за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за і текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору.

Згідно з Реєстром договорів права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, як Додатку №1 до Договору №2300/К про відступлення прав вимоги від 06 серпня 2020 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором №1701/0508/76-002 від 30 травня 2008 року та Іпотечним договором №1701/0508/76-002-Z-1, який посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Ткачук М.Ю. 30 травня 2008 року за реєстровим №1177, по яким позичальником/іпотекодацем є ОСОБА_1 .

Згідно заяви ТОВ «Фінансова компанія «ІВЕНТ» від 16 липня 2021 року, останнім повідомлено державному реєстратору про відсутність зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «ІВЕНТ» щодо повернення грошових коштів за Кредитним договором № 1701/0508/76-002 від 30 травня 2008 року (з усіма змінами та доповненнями, до нього, в тому числі стосовно зміни процентної ставки за користування кредитом, строку кредитування, суми кредиту тощо, що є його невід`ємною частиною), виконання зобов`язань за яким забезпечено Іпотечним договором від 30 травня 2008 року № 1701/0508/76-002-Z-I, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Ткачук М.Ю., 30 травня 2008 року за реєстровим №1177, у зв`язку з чим ТОВ "Фінансова компанія "Івент" просило на підставі цієї заяви припинити заборону відчуження та іпотеку нерухомого майна: трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №266125545 від 16 липня 2021 року за заявою іпотекодержателя ТОВ «Фінансова компанія «ІВЕНТ» про припинення заборони та іпотеки вбачається, що 16 липня 2021 року іпотека трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 припинена.

Між ТОВ «Фінансова компанія «Інвент»(Первісний кредитор) та ТОВ «АССЕТС KOHCAЛT» (новий кредитор) 16 липня 2021 року укладено Договір про відступлення права вимоги № КПД-513-021/21, за яким у відповідності до умов цього Договору Первісний кредитор відступає Новому кредитору Право вимоги до Боржників, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, що належать Первісному кредитору на підставі Основних договорів, а Новий кредитор зобов`язується прийняти зазначене вище Право вимоги та перерахувати Первісному кредитору кошти у сумі Ціни відступлення.

Між ТОВ «АССЕТС КОНСАЛТ» та гр. ОСОБА_2 16 липня 2021 року укладено Договір про відступлення права вимоги № 043/21, за яким у відповідності до умов цього Договору Первісний кредитор відступає Новому кредитору Право вимоги до Боржників, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, що належать Первісному кредитору на підставі Основних договорів, а Новий кредитор зобов`язується прийняти зазначене вище Право вимоги та перерахувати Первісному кредитору кошти у сумі Ціни відступлення.

Згідно Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, боржників за такими договорами як Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги №043/21 від 16 липня 2021 року та акта прийому-передачі документації від 16 липня 2021 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором №1701/0508/76-002 від 30 травня 2008 року, по якому позичальником є ОСОБА_1 .

Вказані обставини встановлені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01.02.2022 у справі №569/20212/21, що набрало законної сили 10.11.2022.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 16.07.2021 за заявою іпотекодержателя ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» припинено заборону та іпотеку квартири АДРЕСА_2 , за іпотечним договором №1701/0508/76-002-Z-I від 30.05.2008, на підставі якого вчинено виконавчий напис №1072 від 21.05.2013.

Позивач звертався до відповідача із проханням зняти арешт з майна боржника. Проте, незважаючи на викладене, відповідачем вказаних дій вчинено не було.

Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №1404-VІІІ підлягає примусовому виконанню. В свою чергу, відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

Наявність арешту на майно позивача порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (ст. 41 Конституції України).

Аналіз положень Закону №1404-VIII, зокрема приписів статей 13, 18, 37, 40, вказує на те, що посадові особи органу ДВС діють лише в рамках відкритих виконавчих проваджень, а повноваження державного виконавця як щодо накладення арешту на майно, так і щодо його скасування можуть бути реалізовані ним винятково під час здійснення виконавчого провадження.

Визначений ч.4 ст.59 Закону №1404-VIII перелік підстав для зняття виконавцем арешту з майна (коштів) боржника є вичерпним, а згідно з ч.5 цієї статті - у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Законні права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, насамперед порушуються наявністю у відповідних реєстрах інформації про державну реєстрацію обтяжень, а саме: арешту його майна, номер запису про обтяження №29050490.

Відповідно до ст.59 ч.2 Закону №1404-VIII у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Пунктом 1 ч.2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Рішення суду про зняття арешту з майна є підставою для припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстрація чого відноситься до повноважень державного реєстратора.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що належним та найбільш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача у цьому випадку є зобов`язання Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розглянути питання про скасування арешту нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , накладений згідно з постановою Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.11.2018 (номер запису про обтяження: №29050490).

В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування у цій частині є відсутніми.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 року в адміністративній справі №460/18872/23 змінити, виклавши абзац другий та третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розглянути питання про скасування арешту нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , накладений згідно з постановою Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.11.2018 (номер запису про обтяження: №29050490).

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розглянути питання про внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо скасування арешту нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови про арешт майна боржника ВП №50201824 від 20.11.2018.».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 21.12.2023