Справа № 160/27028/23
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -
17.10.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить:
- визнати порушеним право військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_1 на звільнення з військової служби з підстав, передбачених положеннями п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_1 з підстав, передбачених положеннями п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_1 з підстав, передбачених положеннями п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1500000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . З квітня 2019 року позивач спільно проживає з ОСОБА_2 , з якою 25.04.2023 вони зареєстрували шлюб. Дружина позивача має онкологічне захворювання, потребує стороннього догляду. Починаючи з 10.05.2023 ОСОБА_1 неодноразово подавав рапорти на звільнення з підстав, передбачених п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», однак у прийнятті та реєстрації його рапортів відмовляли. Поданий 19.09.2023 рапорт було повернуто з резолюцією такого змісту: «Невірно вказана підстава для звільнення». Листом військової частини НОМЕР_2 від 30.09.2023 за № 4133, у складі якої перебуває військова частина НОМЕР_1 , повідомлено про ненаданання позивачем до рапорту довідки МСЕК щодо потреби його дружини у сторонному догляді. Однак вказана обставина не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 подав усі необхідні підтверджуючі документи. Тому, на думку позивача, відповідач був зобов`язаний звільнити його з військової служби. Вважає, що відповідач порушив його право на звільнення з військової служби з підстав, передбачених положеннями п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Оскаржувані дії та бездіяльність відповідача призводять до моральних страждань і потрясінь, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації життя. Ситуація, що виникла незалежно від волевиявлення позивача, призвела до інтенсивного емоційного стресу, виникнення почуття розгубленості та обурення, глибокого душевного болю. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 1500000,00 грн.
Ухвалою суду від 23.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; у задоволенні клопотань позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 опублікувати оголошення про відкриття провадження у даній справі відмовлено; призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
05.12.2023 надійшло клопотання військової частини НОМЕР_2 про залучення третьої особи до участі у даній справі, яке обґрунтовано тим, що військова частина НОМЕР_1 не має статусу юридичної особи, структурно входить до складу та перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 , позовні вимоги про зобов`язання вчинити певні дії виходять за межі повноважень командира військової частини НОМЕР_1 , розгляд справи вплине на права та обов`язки військової частини НОМЕР_2 .
Ухвалою суду від 08.12.2023 у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_2 про залучення третьої особи до участі в даній адміністративній справі було відмовлено.
Станом на час розгляду справи відповіді на відзив та заперечення до суду не надходило. Частиною четвертою статті 159 КАС України передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2022 № 138 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 вважати таким, що з 22.05.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання військових обов`язків за посадою, зараховано на всі види забезпечення. Підстава видачі наказу: укази Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та № 69/2022.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2023 № 275 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 вважати таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків, поновлено на військовій службі та призначено номером обслуги 1 мехнізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти з 18.09.2023, зараховано на всі види забезпечення.
До відзиву додано копію листа військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2023 № 4060/2618, яким повідомлено ОСОБА_1 , що на виконання зазначеного рішення суду його рапорти від 10.05.2023 та 22.05.2023 розглянуто. Під час розгляду рапорту від 10.05.2023 про звільнення з військової служби на підставі пункту «г» ч. 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю догляду за хворою дружиною, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії № 36/414 від 28.04.2023, встановлено відсутність підстав для звільнення. У доданому до рапорту висновку ЛКК № 36/414 від 28.04.2023 зазначено, що ОСОБА_2 , 1985 року народження, потребує постійного стороннього догляду. Однак з урахуванням розподілу повноважень між ЛКК та МСЕК, необхідність постійного стороннього догляду за повнолітніми особами підтверджується відповідними медичними висновками медико-соціальної експертної комісії, а за неповнолітніми особами - висновками лікарсько-консультативної комісії. Також повідомлено про задоволення рапорту від 22.05.2023 про надання відпустки за сімейними обставинами у зв`язку з хворобою дружини.
19.09.2023 ОСОБА_1 подав командиру механізованої роти військової частини НОМЕР_1 рапорт, у якому просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною. У переліку документів, що додаються до рапорту, зазначено: свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 25.04.2023, довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії стосовно ОСОБА_2 , висновок № 72/890 стосовно ОСОБА_2 , акт від 02.05.2023 про проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації, довідку № 30 від 02.05.2023.
На рапорті міститься запис ТВО командира механізованої роти про клопотання по суті рапорту від 19.09.2023, відомості про реєстрацію рапорту у військовій частині НОМЕР_1 19.09.2023 за вх. № 3130, та резолюція про те, що неправильно вказано підставу для звільнення, відповідно до довідки МСЕК потрібно вказати, що дружина є особою з інвалідністю другої групи.
Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 25.04.2023, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано 25.04.2023.
Відповідно до висновку ЛКК КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» Криворізької міської ради № 36/414 від 28.04.2023 ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
У висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватимя та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданому КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» Криворізької міської ради за № 72/890 від 01.09.2023 зазначено, що ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 551249 від 14.09.2023 ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності з 11.09.2023 на строк до 01.10.2024. У пункті 12 довідки (висновки про умови та характер праці) зазначено: «Не може виконувати ніякі види праці в умовах звичайного виробництва», у пункті 13 (рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності) зазначено: «Лікування у онколога».
Листом військової частини НОМЕР_2 від 30.09.2023 № 4133, копію якого додано до позовної заяви, на заяву представника позивача Карповича Андрія Петровича від 28.09.2023 було повідомлено, що у доданих до рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 документах відсутній висновок МСЕК щодо потреби у постійному сторонньому догляді. З аналізу поданих військовослужбовцем документів встановлено наявність у нього іншої підстави для звільнення, а саме у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. Про такі обставини військовослужбовцю повідомлено на місці та запропоновано надати (переписати на місці) рапорт з урахуванням уточнень, на що від ОСОБА_1 отримано відмову. У разі подання ОСОБА_1 рапорту з урахуванням зазначених уточнень, його буде звільнено з військової служби.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов такого висновку.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі також Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Частинами першою, п`ятою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 3 цього Закону правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан продовжувався і триває до цього часу.
24.02.2022 видано Указ Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».
Підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у тому числі:
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі також Положення № 1153/2008).
Пунктом 2 Положення № 1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Пунктом 7 цього Положення встановлено, що військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Позивач має право на звільнення з військової служби за наявності обґрунтованих підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подавши відповідний рапорт командиру військової частини, в якій проходить службу.
З матеріалів справи встановлено, що рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 19.09.2023, було подано і зареєстровано у військовій частині НОМЕР_1 19.09.2023. У рапорті позивач зазначив підставою для звільнення підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною. До рапорту було додано зокрема довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 551249 від 14.09.2023, відповідно до якої дружині позивача - ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності з 11.09.2023.
Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії визначають, зокрема:
ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;
потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;
потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування.
Згідно з пунктом 27 Положення про медико-соціальну експертизу підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
Відповідно до пункту 12.1 Інструкції звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
Згідно з пунктом 14.10 Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України. Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.
Згідно з пунктом 5 Переліку документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби (додаток 19 до Інструкції) при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, яким передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
З аналізу положень вищенаведених нормативно-правових актів встановлено, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років.
Водночас, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, на який посилався позивач у рапорті від 19.09.2023, передбачено як умову для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
З урахуванням вищенавеного суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано належним чином свого обов`язку з розгляду поданого ОСОБА_1 рапорту про звільнення з доданими до нього документами. У разі, якщо військовослужбовець ОСОБА_1 не подав документи, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, відповідач мав поінформувати про це позивача.
Внаслідок ненадання відповідачем інформації за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 від 19.09.2023 позивач фактично був позбавлений об`єктивної можливості бути обізнаним із конкретними недоліками поданих ним документів разом із рапортом від 19.09.2023, (у разі їх наявності), які би перешкоджали оформленню подання (клопотання) військовою частиною НОМЕР_1 про звільнення військовослужбовця з військової служби.
Пунктом 241 Положення № 1153/2008 передбачено, що накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Враховуючи викладене, за результатами розгляду рапорту військовослужбовця має бути прийнято відповідне рішення.
Військовою частиною НОМЕР_1 не надано доказів належного розгляду рапорту Віднічука Є.В. від 19.09.2023 про звільнення з військової служби та повідомлення позивача про результати його розгляду. Відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби. Відповідного рішення за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби не було прийнято.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду рапорту Віднічука Є.В. про звільнення з військової служби від 19.09.2023 з доданими до рапорту документами.
Враховуючи дискреційні повноваження відповідача щодо розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби, суд відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України дійшов висновку про зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 19.09.2023 з доданими до рапорту документами.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд дійшов такого висновку.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України).
Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, у зазначеній справі суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.
У даному у випадку позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок дій або бездіяльності відповідача. Позивач жодним чином не обґрунтовує розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1500000,00 грн, не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, настання тих негативних наслідків, про які він вказує, та причинного зв`язку між ними та оскаржуваною бездіяльністю відповідача, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, із урахуванням правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, докази понесення ним інших судових витрат у справі відсутні, у зв`язку з чим розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту Віднічука Євгена Віталійовича про звільнення з військової служби від 19.09.2023 з доданими до рапорту документами.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 19.09.2023 з доданими до рапорту документами.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 22.12.2023.

Суддя В.В. Рянська