Справа № 360/1186/23
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/1186/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 30.04.2022 по 30.10.2022;

-стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 30.04.2022 по 30.10.2022 в розмірі 275 378,08 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.04.2022 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України від 28.04.2022 № 532-ОС позивача виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення. Остаточною датою закінчення проходження військової служби визначено 29 квітня 2022 року.

При виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення 28.04.2023 із затримкою проведено виплати належних позивачу коштів, що підтверджується випискою по надходженням АТ КБ «ПРИВАТБАНК»:

- 13.09.2023 військовою частиною НОМЕР_1 виплачено кошти у розмірі 9 114,69 грн. (коментар до платежу, «доплата надбавки за кваліфікацію 2008-2015, винагорода за тривалість безперервної служби ОСОБА_1 згідно рішення Львівського окружного адміністративного суду № 380/13207/23»);

- 14.09.2023 військовою частиною НОМЕР_1 виплачено кошти у сумі 51 797,66 грн. коментар до платежу: перерахування доплати виплати грошової допомоги на оздоровлення, компенсації відпустки, як учаснику бойових дій, компенсації основної відпустки, підйомної допомоги за 2020-2022 ОСОБА_1 згідно рішення Луганського окружного адміністративного суду № 360/1522/22 від 03.04.2023.

Отже, відповідачем в порушення встановлених законодавством строків розрахунку при виключенні позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення проведено остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням лише 14.09.2023.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/13207/23 від 10.08.2023 13.09.2023 перераховані грошові кошти у сумі 9114,69 грн. (доплата надбавки за кваліфікацію 2008-2015, винагорода за тривалість безперервної служби). На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03.04.2023, яке залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 360/1522/22 14.09.2023 перераховане та виплачене грошове забезпечення з урахуванням посадових окладів та окладів за військовим званням на 2020,2021,2022 роки у розмірі 51797,66 грн. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/12871/23 від 28.08.2023 18.10.2023 перераховані грошові кошти у сумі 8 340,86 грн. (доплата грошової компенсація за неотримане речове майно). На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/15424/23 від 27.09.2023 21.10.2023 перераховані грошові кошти у сумі 8382,77 грн. (компенсація втрати частини доходів).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі № 360/802/23 стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2022 року по 30 жовтня 2022 року в сумі 50550,20 грн. (п`ятдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 20 коп.).

На виконання вказаного рішення відповідачем виплачено 21.10.2023 середній заробіток за час

затримки розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2022 року по 30 жовтня 2022 року, з урахуванням обов`язкових відрахувань 40692,90 грн. Таким чином, за період із 30 квітня 2022 року по 30 жовтня 2022 року позивачу нарахований та виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням обов`язкових відрахувань - 50550,20 грн.

Звертать увагу суду, що у відповідності до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час.

Таким чином, статтею 117 КЗпП України встановлені обмеження щодо відшкодування середнього заробітку за весь час затримки не більше 6 місяців.

Станом на день звернення до суду із позовом, з моменту звільнення позивач пройшло 1,5 року, крім того середній заробіток був відшкодований за шість місяців (30 квітня 2022 року по 30 жовтня 2022 року).

Тобто, відповідач з урахуванням рішення суду у справі №360/802/23 відшкодував середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням вимог статті 117 КЗпП України в межах 6 місяців, відповідно відповідач виконав обов`язок щодо відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зважаючи на викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 06.10.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 20.12.2023 повернуто без розгляду заяву про уточнення позовних вимог.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання проходження військової служби регулюється спеціальним законодавством. Соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей регулюється Законом України від 20 грудня 1999 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до абзацу першого та другого пункту 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З аналізу викладеного вбачається, що при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення.

Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України (в редакції до 19 липня 2022 року) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2020 року по справі № 320/1263/19.

Разом з тим, Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» текст статті 117 викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та частини 2 статті 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення військовослужбовців.

Подібний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладений у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16, від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18, від 28.01.2021 у справі № 240/11214/19 та від 24.06.2021 у справі № 160/12817/19.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 Вказане підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, довідкою від 03.05.2022 № 1334- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позивач має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 .

Згідно біографічної довідки полковник юстиції ОСОБА_1 (П-004295) наказом Голови Державної прикордонної служби України від 27.04.2022 № 403-ОС звільнений з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років)).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковника Євгенія Пікуса від 28.04.2022 № 532-ОС «Про особовий склад» позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Остаточна дата закінчення проходження військової служби визначена 29 квітня 2022 року.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами у справі, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/13207/23 від 10.08.2023 13.09.2023 перераховані грошові кошти у сумі 9114,69 грн. (доплата надбавки за кваліфікацію 2008-2015, винагорода за тривалість безперервної служби).

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03.04.2023, яке залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 360/1522/22 14.09.2023 перераховане та виплачене грошове забезпечення з урахуванням посадових окладів та окладів за військовим званням на 2020,2021,2022 роки у розмірі 51797,66 грн.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/12871/23 від 28.08.2023 18.10.2023 перераховані грошові кошти у сумі 8 340,86 грн. (доплата грошової компенсація за неотримане речове майно). На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/15424/23 від 27.09.2023 21.10.2023 перераховані грошові кошти у сумі 8382,77 грн. (компенсація втрати частини доходів).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі № 360/802/23 стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2022 року по 30 жовтня 2022 року в сумі 50550,20 грн. (п`ятдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 20 коп.).

На виконання вказаного рішення відповідачем виплачено 21.10.2023 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2022 року по 30 жовтня 2022 року, з урахуванням обов`язкових відрахувань 40692,90 грн. Таким чином, за період із 30 квітня 2022 року по 30 жовтня 2022 року позивачу нарахований та виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням обов`язкових відрахувань - 50550,20 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судом достовірно встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі № 360/802/23, відповідачем 21.10.2023 виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2022 року по 30 жовтня 2022 року, з урахуванням обов`язкових відрахувань 40692,90 грн.

Тобто, відповідачем виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за спірний період, а саме: з 30 квітня 2022 року по 30 жовтня 2022 року.

Оскільки судом достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем на виконання вказаних вище рішень суду виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за спірний період, а саме: з 30 квітня 2022 року по 30 жовтня 2022 року, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, суд дійшов висновку саме про відмову у задоволенні позовних вимог, а не закриття провадження у справі, оскільки позивач у рамках розгляду Луганським окружним адміністративним судом справи № 360/802/23 заявляв позовні вимоги, зокрема, про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 29.04.2022 до дня фактичного розрахунку 27.07.2023. Суд з урахуванням встановлених обставин, керуючись положеннями статей 116, 117 КЗпП України дійшов всиновку про задоволення позовних вимог, зазначив, що період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, з урахуванням положень статті 117 КЗпП України в редакції, яка діє з 19 липня 2022 року, складає період з 30.04.2022 по 30.10.2022 та становить 184 календарних дні.

Таким чином, суд при вирішенні справи 360/802/23 дійшов висновку про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 30.04.2022 по 30.10.2022. Тобто, судом з урахуванням положень статті 117 КЗпП України задоволено позовні вимоги про про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку саме за вказаний вище період, який співпадає з позовними вимогами в рамках розгляду справи 360/1182/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Оскільки Луганським окружним адміністративним судом при розгляді справи № 360/802/23 враховано положення статті 117 КЗпП України та стягнуто на користь позивача середнє грошовє забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку саме за вказаний вище період, тому відсутні підстави для закриття провадження у справі, а в наявності підстави саме для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачу нараховано та виплачено горове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 30.04.2022 по 30.10.2022.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки рігення прийнято не на клористь позивача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками прави, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Кисельова