Справа № 160/5120/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 грудня 2023 рокуСправа №160/5120/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Турової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання рішення суду в адміністративній справі №160/5120/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

11.12.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій заявник просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2023р. у справі №160/5120/23 в частині видачі довідки про обставини отримання 06.09.2022 року травми та видачі направлення на проходження ВЛК.

В обґрунтування заяви зазначається, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2023 року у справі №160/5120/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди задоволено частково та, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про обставини отримання ним 06.09.2022 року травми при участі в бойових діях по захисту Батьківщини відповідно до його рапортів від 30.01.2023 року та від 08.03.2023р., а також зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 08.03.20223р. в частині щодо видачі йому направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами та прийняти відповідне рішення з цього приводу, при цьому 04.12.2023 рок із телефонної розмови із представником відповідача позивач дізнався, що судове рішення у вказаній частині Військова частина НОМЕР_1 виконувати не збирається, в наслідок чого заявник стверджує, що станом на момент подачі вказаної зави до суду рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2023 року у справі №160/5120/23 залишається невиконаним, у зв`язку із чим заявник звернувся до суду із вказаною заявою.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 року прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання рішення суду в адміністративній справі №160/5120/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди та призначено заяву до розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи на 21.12.2023 року.

Також вищевказаною ухвалою суду витребувано у Військової частини НОМЕР_1 письмові пояснення та докази на їх підтвердження щодо стану виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2023 року у справі №160/5120/23 та встановлено Військовій частині НОМЕР_1 строк для надання витребуваних такою ухвалою суду письмових пояснень і доказів на їх підтвердження до 20.12.2023 року, включно.

Перевіривши повноваження особи, якою подано заяву, дослідивши матеріали справи та розглянувши наведені у заяві доводи, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірне питання, суд доходить висновку про залишення заяви ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання рішення суду в адміністративній справі №160/5120/23 без задоволення, з огляду на таке.

Судом встановлено, що в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала справа №160/5120/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2023 року у справі №160/5120/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі ОСОБА_1 довідки про обставини отримання ним 06.09.2022 року травми при участі в бойових діях по захисту Батьківщини відповідно до його рапортів від 30.01.2023 року та від 08.03.2023р.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про обставини отримання ним 06.09.2022 року травми при участі в бойових діях по захисту Батьківщини відповідно до його рапортів від 30.01.2023 року та від 08.03.2023р.; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 08.03.20223р. в частині щодо видачі йому направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 08.03.20223р. в частині щодо видачі йому направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами та прийняти відповідне рішення з цього приводу; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 основного грошового забезпечення за період з 06 вересня 2022 року по 31 березня 2023 року, включно; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 основного грошового забезпечення за період з 06 вересня 2022 року по 31 березня 2023 року, включно; у задоволені решти позовних вимог відмовлено; у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.10.2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у справі №160/5120/23.

Отже, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/5120/23 набрало законної сили 20.10.2023 року.

11.12.2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом на виконання рішення суду від 02.06.2023 року у справі №160/5120/23 ОСОБА_1 видано відповідні виконавчі листи із строком пред`явлення до виконання до 20.10.2026 року (включно), які отримано останнім 11.12.2023р., що підтверджується розписками про отримання документів, наявними в матеріалах справи.

При цьому, суд зазначає, доказів відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаних виконавчих листів №160/5120/23, виданих Дніпропетровським окружними адміністративним судом 11.12.2023р., матеріали справи не містять, при цьому, в автоматизованій системі виконавчого провадження також така інформація відсутня.

Водночас заявник, стверджуючи, що Військова частина НОМЕР_1 протиправно не виконує рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2023 року у справі №160/5120/23, звернувся до суду з цією заявою.

Так, статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Із наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Відтак, учасник справи, якому належить виконати судове рішення, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, зазначені у частині першій статті 383 КАС України правові норми мають на меті забезпечити належне виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням такого судового рішення, або з порушенням прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, тобто саме тих прав, наявність яких вже була перевірена і підтверджена судом, а не тих, що могли виникнути в подальшому при виконанні рішення суду.

Відтак, передбачений правовий інститут контролю за виконанням рішення суду підлягає застосуванню виключно у разі вчинення суб`єктом владних повноважень під час виконання судового рішення протиправних дій чи бездіяльності або прийняття протиправних рішень, які у свою чергу порушують законні права та інтереси позивача. Визнання судом протиправними рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідача - можливе лише у разі встановлення факту протиправного невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру на користь особи-позивача.

Разом з тим, суд зауважує, що для визнання дій або бездіяльності протиправними недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання відповідачем обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправності дій або бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність таких дій для прав та інтересів заінтересованої особи.

Крім того, судове рішення може бути виконано в добровільному, або в примусовому порядку. Примусове виконання рішень суду в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених законом випадках - на приватних виконавців.

Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано спеціальним законом Законом України Про виконавче провадження.

За приписами ст.1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до абз.1 ч.6 ст.26 Закону України Про виконавче провадження за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлено статтею 63 Закону України Про виконавче провадження.

Так, відповідно до приписів ст.63 Закону України Про виконавче провадження за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч.1 ст.63 Закону).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч.2 ст.63 Закону).

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником (ч.3 ст.63 Закону).

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом (ч.4 ст.63 Закону).

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч.5 ст.63 Закону).

Отже, приписами Закону України Про виконавче провадження визначено певний алгоритм дій виконавця в ході примусового виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Таким чином із вищенаведеного, слідує, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 21 березня 2019 року у справі №805/1458/17-а сформовано правову позицію відповідно до якої, повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Вказаний висновок суду підтримано Верховним Судом у постанові від 27 червня 2019 року у справі №807/220/18.

Аналогічний підхід застосовано в ухвалах Верховного Суду від 05 липня 2021 року у справі № 260/636/19, від 18 грудня 2020 року у справі № 200/5793/20-а та від 13 вересня 2021 року у справі №9901/235/20.

Вирішуючи питання щодо необхідності визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду в адміністративній справі №160/5120/23, суд враховує, що заявником отримано відповідні виконавчі листи у справі №160/5120/23, при цьому останнім, не було пред`явлено їх до державної виконавчої служби для примусового виконання рішення суду від 02.06.2023 року у справі №160/5120/23.

Отже, заявником не надано жодних доказів неможливості примусового виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2023 року у справі №160/5120/23 у загальному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що примусовий порядок виконання рішення ще не завершений, оскільки дії/бездіяльність відповідача щодо невиконання рішення мають бути перевірені відповідним органом Державної виконавчої служби, та без надання належної оцінки відповідним органом, суд не може стверджувати, що встановлені законом заходи примусового виконання рішення суду наразі є вичерпаними.

Відтак, станом на день подання позивачем заяви, що розглядається, судом не встановлено, що загальний порядок виконання його судового рішення не дав очікуваного результату, тому, звернення із заявою в порядку ст.383 КАС України є передчасним.

Так, позивач, стверджуючи про умисне невиконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили, не надав до суду доказів звернення до відповідача з цього приводу, і доказів відмови останнього виконати рішення суду або доказів звернення до примусового виконання рішення суду та відсутності результату по завершенню процедури примусового виконання рішення суду.

При цьому, правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст.383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Відповідно до частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду, у зв`язку із чим її слід залишити без задоволення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 у справі №3-27/2022(54/22) (2-р(II)/2023) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи частини першої статті 294, частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України в тім, що вони унеможливлюють апеляційне оскарження ухвали суду про залишення без задоволення заяви, поданої порядком статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведене свідчить про можливість апеляційного оскарження даної ухвали.

Керуючись ст. ст. 243, 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання рішення суду в адміністративній справі №160/5120/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова