Справа № 280/4826/23
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року Справа № 280/4826/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення додаткової винагороди, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за не отримане речове майно;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі позивачу додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за періоди з 14.06.2022 по 14.06.2023, з розрахунку 100 000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах з врахуванням уже проведених виплат за цей період;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу нарахування та виплату додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за періоди 14.06.2022 по 14.06.2023, з розрахунку 100 000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах з врахуванням уже проведених виплат за цей період.

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби, який визначається шляхом помноження його середньоденної заробітної плати (3 278,68 грн.) на кількість календарних днів затримки, починаючи з 15.06.2023 р. по день винесення рішення у справі.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Богач А.О., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1130982 від 30.06.2023.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 . Наказом №81-РС від 12.06.2023 був звільнений з військової служби в запас, однак до теперішнього часу позивачу не нараховано та не виплачено грошової компенсації за не отримане речове майно. Також позивачвважає, що йому безпідставно не нараховано та не виплачено у повному обсязі додаткову винагороду, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі Постанова №168), що призвело до затримки остаточного розрахунку при звільненні з військової служби. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 10.07.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 24.07.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано від ВЧ НОМЕР_2 докази по справі.

05.10.2023 представником позивача подано додаткові пояснення, в яких зазначає, що довідкою №4 від 26.08.2023 про вартість речового майна, що належить до видачі, підтверджується розмір грошової компенсації який становить 7 767,40 гривень та який не виплачений позивачу. Також довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 22.08.2023 №532 підтверджується той факт, що позивач брав безпосередню участь у наведених заходах, у період з 10.03.2022 по 07.05.2022, з 10.05.2022 по 14.06.2023. Проте, як слідує з Довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення від 22.08.2023 №3223, позивачу за січень 2023 нараховано лише 30 000 грн, за березень 2023 року 30 000 грн, за квітень 2023 року 72 000 грн, травень 2023 року 54 838,71 грн, в той час як він приймав участь у відповідних заходах повні такі місяці, а тому його грошове забезпечення, на думку представника позивача, повинно було становити 100 000 грн. Окрім зазначеного вище, звертає увагу, що за червень 2023 року відповідач також не нарахував належні виплати позивачу виходячи зі 100 000 грн, згідно Постанови №168 .

Ухвалою суду від 08.11.2023 повторно витребувано від ВЧ НОМЕР_2 докази по справі.

04.12.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами не погоджується та зазначає, що наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) №164 від 14.06.2023 позивач був виключений із списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 та усіх видів забезпечення з проведенням усіх відповідних виплат. Зазначає, що грошова компенсація вартості за не отримане речове майно не здійснюється в безумовному порядку, для цього необхідно подати заяву (рапорт) на таку виплату, після чого буде здійснено ряд дій, а саме: складання довідки про вартість речового майна, прийняття наказу, включення до відомості на виплату, що займає певний час. Враховуючи, що заява щодо компенсації за не отримане речове майно була подана в день складання та підписання позову, відповідач вважає передчасними позовні вимоги в цій частині. Також згідно отриманих відповідачем рапортів було видано накази та проведено позивачу виплату додаткової винагороди. В той же час позивачем не зазначено, в якому місяці було порушено його право на отримання додаткової винагород та чим саме, відповідно позов в цій частині, на думку відповідача, є необґрунтованим. Крім того, відповідач вважає, що затримок у виплаті при звільненні не було, отже позовна вимога щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби, є безпідставною. Відповідач просить суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

На підставі матеріалів справи, судом встановлено такі обставини.

Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) №22 від 10.03.2022 зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 на посаду старшого кухара господарчого відділення взводу матеріально-технічного забезпечення, шпк «старший солдат».

Відповідно до витягу з Наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) №164 від 14.06.2023 солдата ОСОБА_1 , водія санітара медичного пункту військової частини НОМЕР_2 звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 12.06.2023 №81-РС з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи) пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що справи та посаду здав і направити для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 14.06.2023 виключити зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 та усіх видів забезпечення.

За змістом витягу з даного наказу відомості про нарахування та виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відсутні.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати у повному обсязі грошової компенсації за не отримане речове майно та нарахування та виплати не в повному обсязі додаткової винагороди, передбаченої Постанова №168, в розмірі 100000 грн. за період служби з 14.06.2022 по 14.06.2023, що призвело до затримки остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначає Порядкок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі - Порядок №178).

Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністра оборони України 29.04.2016 №232 (далі - Інструкція №232) встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку №178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Отже, чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Водночас умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду у справі №340/680/20 від 27.01.2021.

Судом встановлено, що позивач 29.06.2023 звернувся до відповідача із заявою (рапортом) про виплату грошової компенсації вартості за неотриманого речового майна.

Згідно з довідкою начальника речової служби логістики ВЧ НОМЕР_4 «Про вартість речового майна, що належить до видачі солдату ОСОБА_1 » від 26.08.2023 №4, доданою до позову, загальна сума грошової компенсації за неотримане речове майно становить 7 767,40 грн.

Слід звернути увагу, що представником відповідача до відзиву було долучено уточнену довідку начальника речової служби логістики ВЧ НОМЕР_4 «Про вартість речового майна, що належить до видачі солдату ОСОБА_1 » від 20.11.2023 №4, відповідно до якої загальна сума грошової компенсації позивачу за неотримане речове майно становить 7 388,80 грн.

Доказів виплати позивачу компенсації за неотримане речове майно у наведеному розмірі до суду не надано.

Отже, суд зазначає, що з метою захисту порушених прав позивача наявні підстави для стягнення з ВЧ НОМЕР_2 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у розмірі 7 388,80 грн.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про передчасність позовних вимог у цій частині у зв`язку з поданням рапорту разом із поданням позовної заяви у цій справі, та зазначає, що рапорт подано 29.06.2023, однак станом на дату розгляду справи до суду не надано доказів виплати позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права у цій частині позовних вимог, суд враховує, що відповідачем здійснено нарахування грошової компенсації вартості за не отримане позивачем під час служби речове майно, в розмірі. При цьому, між сторонами відсутній спір щодо розміру визначеної компенсації. Відтак, ефективним способом поновлення порушеного права є стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в цьому розмірі, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню

Щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі позивачу додаткової винагороди, встановленої п. 1 Постанови 168 за період з 14.06.2022 по 14.06.2023, з розрахунку 100 000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, суд зазначає таке.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до теперішнього часу.

З урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №754 Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 (застосовуються з 01.06.2022) абзац 1 пункту 1 Постанови №168 викладено у такі редакції: Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах..

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Постанови №168 виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 від 07.07.2022 №793, яка набрала чинності з 19.07.2022, внесено зміни до Постанови №168, з урахуванням яких абзац 1 пункту 1 викладено в такій редакції: Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У пункті 2 Постанови № 793 зазначено, що така постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 від 08.10.2022 №1146, яка набрала чинності 18.10.2022, внесено зміни до пункту 1 Постанови №168, з урахуванням яких абзац 1 пункту 1 викладено в такій редакції: Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах..

У пункті 2 Постанови № 1146 зазначено, що така постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 вересня 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 від 20.01.2023 №43, яка набрала чинності 21.01.2023, внесено зміни до пункту 1 Постанови №168, з урахуванням яких абзац 1 пункту 1 викладено в такій редакції: Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Аналізуючи наведені приписи пункту 1 Постанови №168, чинні у період спірних правовідносин, суд зазначає, що умовою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць є безпосередня участь особи у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, при цьому, розмір цієї додаткової винагороди виплачується пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Водночас, факт безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, має бути підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до наданої позивачем довідки від 25.11.2023 №662 зазначено, що позивач в період з 10.03.2022 по 06.05.2022, з 11.05.2022 по 13.06.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Запорізькій області. Підстави: бойове розпорядження командира угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №743/окп/27дск від 27.02.2022; бойове розпорядження командира 128 огшбр №р-98ДСК/КП від 07.03.2022; бойове розпорядження командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №134т/окп/бр від 30.06.2022; бойове розпорядження командира НОМЕР_5 омбр №134 ДСК від 06.07.2022; бойове розпорядження комендувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №883т/окп/дск від 08.05.2023; бойове розпорядження командира НОМЕР_6 обр ТрО №1308 від 08.05.2023; витяг з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_2 (р.н. №166/дск від 24.02.2022); витяг з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_2 (р.н. №138/дск від 01.01.2023).

Разом із тим, за змістом вказаної довідки вбачається, що така є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

Крім того, відповідачем долучено довідку від 25.11.2023 №663 аналогічного змісту, яка підтверджує, що позивач у період з 10.03.2022 по 06.05.2022, з 11.05.2022 по 13.06.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Запорізькій області.

Така довідка містить посилання на те, що її видано відповідно до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2023 р. № 887.

Отже, вказані довідки підтверджують факти для цілей отримання позивачем статусу учасника бойових дій, однак не створюють правових наслідків в розумінні Постанови №168.

Слід зазначити, що з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, що передбаченої Постановою № 168, прийнято рішення (у формі окремого доручення) від 23.06.2022 року №912/з/29 (яке згідно з п. 13 цього рішення почало діяти з 01.06.2022 року) (далі - Рішення № 912/з/29).

Пунктом 1 Рішення № 912/з/29 визначено, що під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи в районах у період здійснення зазначених заходів" (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем, зокрема бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій.

Абзацами 3 та 4 п. 3 Рішення № 912/з/29 наказано документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Пунктом 4 Рішення № 912/з/29 наказано керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних групи, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цього доручення.

У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку № 2 до цього доручення.

У підставах про видання таких довідок (додаток № 1 або додаток № 2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Пунктами 5 та 6 Рішення № 912/з/29 визначено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління командирам (начальникам) військових частин. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 3 до цього доручення).

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Слід зазначити, що прийняття Міністром оборони України розпорядження від 23.06.2022 №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку №260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою №168.

З урахуванням наведеного, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій (вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу) або журнал ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

При цьому, підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або заходах на підставі довідки здійснюється лише щодо відряджених військовослужбовців, яким позивач не є.

Таким чином, надана позивачем довідка не є належним підтвердженням факту безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів для цілей виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Також судом встановлено, що відповідно до довідки про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, які враховуються під час обчислення пенсії, страхування, з яких було сплачено єдиний внесок від 12.11.2023 №4527 позивачу за період 14.06.2022 по 14.06.2023 було здійснено виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови №168: червень-липень 2022 - 200000,00 грн.; серпень 2022 - 100000,00 грн.; вересень 2022 - 100000,00 грн.; жовтень 2022 - 100000,00 грн.; листопад 2022 - 100000,00 грн.; грудень 2022 - 100000,00 грн.; січень 2023 - 30000,00 грн. ; лютий 2023 - 100000,00 грн.; березень 2023 - 30000,00 грн.; квітень 2023 - 72000,00 грн. (пропорційно дням безпосередньої участі); травень 2023 54838,71 грн (пропорційно дням безпосередньої участі); червень 2023 - 14000,00 грн (пропорційно дням безпосередньої участі).

Враховуючи відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що у період 14.06.2022 по 14.06.2023 крім періодів, за які позивачу виплачена додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн відповідно до Постанови №168, позивач приймав безпосередню участь у бойових діях, або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в умовах безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, суд доходить до висновку про відсутність підстав для виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у вказаний період, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами ст.117 КЗпП України (у редакції на момент подання даного позову до суду) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Суд звертає увагу на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, відповідно до якої під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

У постанові від 23.09.2020 у справі №480/3105/19 Верховний Суд вказав, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби. Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України. Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України.

У разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 91271,86 гривень, з яких: фактично виплачена сума при звільненні 83883,06 гривень (91,9%) та компенсація за неотримане речове майно 7388,80 гривень (8,1%).

Обчислення середнього заробітку слід проводити відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 "Про затвердження порядку обчислення середнього заробітної плати" (далі - Порядок №100).

За змістом пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки…. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку №100).

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих/календарних днів, які мають бути оплачені за середньомісячною заробітною платою.

Обрахована відповідно до Порядку №100, сума середньоденного заробітку позивача становить (76496,69 грн + 24 107,04 грн) / (31 + 14) = 2 235,64 грн.

Кількість днів затримки розрахунку при звільненні з 15.06.2023 по дату винесення судом рішення становить 194 дні, однак, з урахуванням положень статті 117 КЗпП України не може перевищувати 182 дні..

Отже, розмір середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористане речове майно, становить 181 * 2 235,64 грн = 406886,48 грн

Виходячи з принципу пропорційності, належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь 32 957,80 грн як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (406886,48 * 8,1%).

При цьому, слід зазначити про необхідність відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів з цієї суми, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів (зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а).

Щодо посилання відповідача на необхідність залишення позовної заяви без розгляду з підстав подання позивачем завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, суд зазначає таке.

Так, в зазначеному у відзиві клопотанні відповідач належним чином не обґрунтував вчинення представником позивача дій, що суперечать завданню адміністративного судочинства, які можуть бути визнані судом в якості зловживання процесуальними правами, тим паче під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно, у зв`язку з чим відповідні посилання відповідача є безпідставними.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем обґрунтовані судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ВЧ НОМЕР_2 в розмірі 1073,60 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно при звільненні з військової служби.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно у розмірі 7 388,80 грн (сім тисяч триста вісімдесят вісім сім гривень 80 коп.).

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 32 957,80 грн (тридцять дві тисячи дев`ятсот п`ятдесят сім гривень 80 коп.)

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 судові витрати зі сплати судового збору сумі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Військова частина НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 25.12.2023.

Суддя М.О. Семененко