Справа № 374/419/23
Суддя: Козіна С. М.
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/419/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року Ржищівський міський суд Київської області у складі:

головуючої - судді Козіної С.М.,

за участі: секретаря - Папенко О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держаної екологічної інспекції столичного округу про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 08 листопада 2023 року головним спеціалістом відділу державного екологічного нагляду тваринного світу та біоресурсів Державної екологічної інспекції столичного округу Кужелем Є.В. складено протокол про адміністративне правопорушення № 000374 про те, що на Канівському водосховищі ланковий рибалка TOB «ІНВЕСТ і К» - ОСОБА_1 здійснював промисловий вилов водних біоресурсів з порушенням Правил промислового рибальства, а саме без копії дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів. Своїми діями порушив ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», п. 2 розділу III Правил промислового рибальства у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах, чим порушив ч. 3 ст. 85 КУпАП. При цьому, протокол складався на РПП (рибоприймальному пункті) TOB ІНВЕСТ І К в той час, коли ОСОБА_1 вже прийшов на берег. Доказів того, що ОСОБА_1 здійснював промисловий вилов риби без копії дозволу головним державним інспектором не надано. Те, що копія дозволу знаходилась в човні в журналі обліку вилучених водних біоресурсів може підтвердити інший рибак, ОСОБА_2 , який також знаходився в човні та здійснював вилов риби. При цьому державним інспектором не зазначено на якому човні здійснював промисел ОСОБА_1 , що викликає певні сумніви в тому, чи дійсно ОСОБА_1 був в цей час на воді, а не на березі. В протоколі також зазначено, що справа буде розглянута на місці виявлення правопорушення в м. Ржищів РПП TOB ІНВЕСТ і К 08 листопада 2023 року. ОСОБА_1 повідомлено про те, що справа буде розглянута в цей же день 08 листопада 2023 року, на що ОСОБА_1 просив відкласти розгляд справи для можливості надати заперечення та скористатись правовою допомогою, але державним інспектором йому було відмовлено. Проте, незважаючи на прохання ОСОБА_1 перенести розгляд справи, 08 листопада 2023 року цим же головним державним інспектором Кужель Є.В. винесено й постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Так, згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення від 08 листопада 2023 року № 000287 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 85 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 170,00 гривень. Позивач вважає, що державним інспектором ДЕІ столичного округу порушено вимоги законодавства, протиправно складено протокол про адміністративне правопорушення та протиправно винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 242-1 КУпАП складати протоколи про адміністративне правопорушення та накладати адміністративне стягнення від імені Державної екологічної інспекції столичного округу мають право особи, які перебувають на посадах державних інспекторів, старших державних інспекторів та головних державних інспекторів. Особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення № 000374 та винесла постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності № 000287 ОСОБА_3 , як ним же й було зазначено, перебуває на посаді головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду тваринного світу та біоресурсів, що аж ніяк не відноситься до посади державних інспекторів. Отже, враховуючи вимоги КУпАП ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду тваринного світу та біоресурсів не мав повноважень взагалі складати протокол та виносити відповідну постанову. Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення № 000374 від 08.11.2023 та постанова про притягнення до відповідальності № 000287 від 08.11.2023 складена не уповноваженою особою з порушенням норм КУпАП.

Щодо неповідомлення за три дні про розгляд справи позивач зазначив таке. Також, в порушення вимог ст.277-2 КУпАП позивача не було повідомлено не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді. Відповідно до практики Верховного Суду, зазначеної в постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 01.02.2021 у справі № 488/3338/15-а, від 21 березня 2019 року у справі №489/1004/17, від 30 січня 2020 року у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 6 лютого 2020 року у справі №205/7145/16-а, 17.09.2020 у справі № 685/1153/17, від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19 розгляд справи за відсутності інформації про належне повідомлення особи за три дні до розгляду справи - є достатньою підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду, зокрема, від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 01.02.2021 у справі № 488/3338/15-а, від 21 березня 2019 року у справі №489/1004/17, від 30 січня 2020 року у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 6 лютого 2020 року у справі №205/7145/16-а, 17.09.2020 у справі № 685/1153/17, від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19. Так, в постановах Верховного Суду, зокрема, від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21 березня 2019 року у справі №489/1004/17, від 30 січня 2020 року у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 6 лютого 2020 року у справі №205/7145/16-а зазначено наступне: «Колегія суддів зауважує, що закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.» Не повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за три дні до розгляду справи істотно впливає на фактичну можливість особи реалізувати передбачені ст. 268 КУпАП права з метою всебічного з`ясування обставин справи. Слід зауважити, що факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 06 березня 2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30 вересня 2019 у справі №591/2794/17, від 06 лютого 2020 року № 05/7145/16-а та від 21 травня 2020 року у справі №286/4145/15-а. Колегія суддів враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, що якої застосовується адміністративне стягнення не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи, (постанова Верховного суду від 01.02.2021 справа №488/3338/15-а). Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Враховуючи зазначене, постанова щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_1 винесена 08 листопада 2023 року, ОСОБА_1 не було повідомлено про розгляд справи за три дні, як того вимагає ст. 277-2 КУпАП, при тому, що ОСОБА_1 просив перенести розгляд справи на іншу дату для можливості підготувати заперечення та скористатись правовою допомогою, докази належного повідомлення за три дні до розгляду справи відсутні, що позбавило права ОСОБА_1 скористатись правовою допомогою, надати свої заперечення та докази, що є достатньою підставою для скасування спірної постанови та закриття провадження у справі.

Щодо відсутності доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення зазначено наступне. Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 дійшов висновку, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. 2.1. Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення. Правова позиція щодо належності і допустимості доказів під час розгляду справ про оскарження постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності викладена зокрема в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 524/1284/17. У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові. Всупереч даним вимогам, суб`єктом владних повноважень жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення на позивача штрафу, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 84 КУпАП, не було в наявності та відповідно, не долучено до матеріалів справи. Тобто відсутні посилання на докази, які б доводили те, що під час промислового лову на човні ОСОБА_1 здійснював вилов без копії дозволу. В якості одного із засобів доказування в протоколі № 014880 в якості свідків зазначені працівники ДЕІ столичного округу, однак свідком не зазначено іншого рибалку, ОСОБА_2 , який в цей час також знаходився в човні. Так, в протоколі зазначений свідок ОСОБА_4 , який є працівником ДЕІ столичного округу. Отже, державним інспектором під час складання протоколу в якості свідків зазначено інших працівників цього ж органу. Як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.04.2020 справа № 161/5.372/17 (адміністративне провадження №К/9901/34016/18): «Відповідно до ч. 1 ст. 65 КАС України як свідок в адміністративній справі може бути викликана судом кожна особа, якій можуть бути відомі обставини, що належить з`ясувати у справі. При цьому, колегія суддів вказує, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.» Таким чином, працівники органу рибоохорони не можуть бути свідками, оскільки зацікавлені у вирішенні справи. Зазначення в якості свідків працівників цього ж органу саме сприяє формалізму та зловживанню процесуальними правами. Тобто доказами є саме пояснення свідків, але матеріали адміністративного правопорушення не містять таких пояснень. Інспектором 18 листопада 2023 року було розглянуто справу формально, без дослідження доказів, без пояснень свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП. Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Щодо відсутності події та складу адміністративного правопорушення, а також відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 85 КУпАП позивач зазначив. Протокол складено стосовно ОСОБА_1 , який є звичайним рибалкою. З даним твердженням погодитись неможливо, враховуючи наступне. Протокол про адміністративне правопорушення було складено на РПП (рибоприймальному пункті) TOB ІНВЕСТ і К, тобто на березі. Доказів того, що ОСОБА_1 здійснював вилов водних біоресурсів інспектором не надано та в постанові не зазначено. За порушення вимог законодавства притягнуто ОСОБА_1 , який є звичайним рибалкою. Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку здійснення спеціального використання водних біоресурсів у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), внутрішніх морських водах, територіальному морі, виключній (морській) економічній зоні та на континентальному шельфі України,затвердженого постановою КМУ від 25.11.2015 № 992, відповідальний за добування (вилов) водних біоресурсів -призначений користувачем водних біоресурсів рибалка, який відповідає за дотримання вимог законодавства щодо добування (вилову) водних біоресурсів із середовища їх перебування. Тобто, протокол про адміністративне правопорушення повинен був складений тільки на відповідального за вилов. Звичайний рибалка не несе відповідальності за порушення вимог законодавства і він не є суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення. Копія дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів знаходилась в човні в журналі обліку вилучених водних біоресурсів, що підтвердить другий рибалка ОСОБА_5 . Особа, яка складала протокол ОСОБА_3 просто не хотів бачити цю копію. Таким чином, ОСОБА_1 не здійснював вилов водних біоресурсів без копії дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів. Отже, не правильно сформулювавши фабулу (суть) адміністративного правопорушення державний інспектор притягнув до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, вина якого в скоєнні правопорушення відсутня. Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02). «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), як і у кримінальному провадженні, суд у справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення. викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зі змісту ч. 3 ст. 62 Конституції України вбачається, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. А згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо позбавлення можливості скористатись правовою допомогою позивач зазначив таке. Як зазначено вище, протокол про адміністративне правопорушення № 000374 складено 08.11.2023, в той же день 08.11.2023 на місці скоєння правопорушення винесено постанову № 000287. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що йому не надали права скористатись правовою допомогою, враховуючи що він заявив клопотання про відкладення розгляду справи для залучення адвоката. Проте, в порушення вимогам ч. 1 ст. 268 КУпАП, ОСОБА_3 клопотання було проігноровано, винесено постанову в день складання протоколу, в результаті чого ОСОБА_1 було позбавлено права скористатись правовою допомогою, що також є порушенням ст. 59 та ст. 64 Конституції України. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 524/3644/17, від 18.02.2020 у справі № 524/9827/16-а, від 26.05.2020 по справі № 640/16220/16-а, від 21.11.2019 у справі № 522/22180/16-а, яка в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, а також в постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі № 749/396/21, від 12.04.2021 у справі № 736/1365/20, постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 953/17324/20, постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі № 766/7933/21, від 23.09.2021 у справі № 521/5669/21, постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2021 у справі № 243/7827/21, постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2021 у справі № 528/201/21, від 21.10.2021 у справі № 554/3842/21, від 21.10.2021 у справі № 628/1033/21 та ін. Таким чином, під час винесення постанови на місці вчинення правопорушення державним інспектором як посадовою особою, що здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення, не вжито дій, спрямованих на забезпечення можливості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що є самостійною правовою підставою відповідно до наведеної практики Верховного Суду з урахуванням ч. 5 ст. 242 КАС України для скасування постанови № 014880 від 16.08.2023.

Протокол про адміністративне правопорушення складено 08.11.2023, в цей же день на місці скоєння правопорушення 08.11.2023 винесено й постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Крім того, в протоколі № 000374 зазначено: «справа буде розглянута на місці скоєння правопорушення». Такі дії інспектора є протиправними, оскільки складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Такий висновок підтверджується наступним. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч. 2 ст. 33 Кодексу). Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015. складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Виходячи з аналізу оскаржуваної постанови, розгляд справи носив формальний характер -будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було дослідження жодних доказів вчинення адміністративного правопорушення, чим порушено вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП. Крім того, відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. Відповідач не забезпечив позивачеві можливості скористатися таким правом, що також порушило права позивача. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 7 КУпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Відповідно до принципу 6 Рекомендації № Я (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона

ґрунтується.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Третього апеляційного адміністративного суду в поставної від 25.01.2021 у справі № 937/6520/20, Другого апеляційного адміністративного суду в постанові від 29.10.2021 у справі № 640/7526/18. За наведених обставин постанова про накладення адміністративного стягнення № 014880 від 16.08.2023 не може бути правомірною, а відтак підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю. Аналогічна позиція судів висловлена у справах: № 766/7424/17 від 09.11.2018, № 640/129/18 від 12.03.2018, № 221/247/19 від 11.03.2019, № 559/309/19 від 15.03.2019, № 766/25704/18 від 14.03.2019, № 723/4578/18 від 11.03.2019, постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019 справа №243/118/19.

В протоколі № 0003740 зазначено: «справа буде розглянута на місці скоєння правопорушення 08.11.2023». Розгляд справи в даному випадку за місцем вчинення правопорушення є протиправним, враховуючи наступне. Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 у справі N 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення правил рибальства (частина третя статті 85), якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу. Тобто, узагальнюючи викладене, державний інспектор мав право винести постанову про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 85 КУпАП та накласти адміністративне стягнення на ОСОБА_1 в скороченому провадженні на місці скоєння правопорушення, якби розмір штрафу не перевищував трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 51 грн., а інспектором в порушення зазначених норм накладено стягнення в розмірі 170 грн., що є порушенням Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відповідно, постанова про накладення адміністративного стягнення № 013849 від 28.07.2021 не може бути правомірною та підлягає скасуванню, - а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі № 552/2386/20.

Щодо складання протоколу та розгляду справи однією особою позивач зазначив, що, як вже зазначалось, відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Постанова та протокол були винесені у вкрай стислий термін - протягом одного дня, що унеможливило вчинення позивачем будь-яких підготовчих дій для захисту своїх прав та інтересів під час провадження у справі (збір та підготовка доказів, залучення захисника, перекладача тощо). Протокол про адміністративне правопорушення та постанова про накладення адміністративного стягнення винесені однією посадовою особою - головним спеціалістом Кужель Є.В. Такі дії посадової особи свідчать про порушення ним принципу безсторонності при прийнятті рішення, який закріплений, зокрема, приписами статті 2 КАС України. Так, орган влади, який не є судом держави, для виконання статті 6 §1 Європейської конвенції з прав людини, може розглядатися як суд у змістовному значенні цього терміну рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1984 року (серія А, № 84) у справі Срамек проти Австрії, справа Волков проти України від 09.01.2013р. заява № 21722/11). Європейський суд з прав людини, у рішенні "Волков проти України" від 09.01.2013р. заява № 21722/11) визначив роль таких осіб, які здійснюють перевірку, направляють документи до органу, уповноваженому приймати рішення, а згодом беруть участь у голосуванні при прийнятті рішення у висуванні звинувачень щодо заявника на підставі результатів проведеної ними відповідної перевірки викликає об`єктивний сумнів щодо їхньої безсторонності при винесенні рішення по суті у справі заявника. Зазначений висновок також покладений в основу постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2021 у справі № 587/362/21 (у складі Головуючого судді: Бегунца А.О., Суддів: Рєзнікової С.С., Мельнікової Л.В.). Аналогічні висновки містяться у постановах Другого апеляційного адміністративного суду в поставної від 16.06.2021 у справі № 587/362/21, П`ятого апеляційного адміністративного суду в постанові від 05.11.2020 у справі № 522/20471/20, П`ятого апеляційного адміністративного суду в постанові від 13.10.2020 у справі № 540/831/20, П`ятого апеляційного адміністративного суду в постанові від 20.08.2020 у справі № 487/7132/19 та ін. Так наприклад, в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2020 у справі № 522/20471/20 зазначено: «з урахуванням наведеного судова колегія вважає, що не може вважатись обґрунтованою та такою, що прийнята неупереджено та безсторонньо постанова про накладення штрафу, яка прийнята тією ж особою, що й склала протокол та інші матеріали перевірки.» Враховуючи викладене, можна зробити висновок, що у даному провадженні державним інспектором, який безпосередньо склав протокол про адміністративне правопорушення відносно при розгляді справи про правопорушення надавав правову оцінку та перевіряв правильність складення матеріалів справи про правопорушення, які ним же і оформлено, що є неприпустимим та викликає сумніви в його неупередженості. Така сама позиція викладена в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 у справі № 487/407/19, постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі № 554/2281/19, постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2019 у справі № 520/8076/18 (Постанови є остаточними та касаційному оскарженню не підлягають). В протоколі гр. ОСОБА_1 поставив відмітку про те, що він згоден з порушенням. Проте, державний інспектор ввів його в оману, що відповідальність за порушення всього лише 170 грн., однак не зазначив про те, що нарахував збитки в розмірі 250 000 грн. Таким чином, ОСОБА_1 визнав вину лише з тих підстав, що за правопорушення незначна відповідальність й хотів якнайшвидше все закінчити. Однак вину він не визнає. В постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі № 628/1033/21 зазначено «При цьому, колегія суддів зазначає, що навіть факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. Аналогічні позиції висловлені в постановах Верховного суду від 15.05.2019 у справі № 537/2088/17, від 08.07.2020 у справі № 177/525/17(2-а/177/23/17), від 22.07.2020 у справі № 757/2757/16-а, в яких зазначено «підпис на постанові у справі про адміністративне правопорушення та сплата штрафу не означає згоду позивача з тим, що він вчинив адміністративне правопорушення». У наведених постановах також зазначено: «На думку колегії суддів, сам факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З'ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.» Таким чином, підсумовуючи викладене, ОСОБА_3 протиправно без наявних повноважень склав протокол про адміністративне правопорушення № 000374 від 08.11.2023 та притягнув гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності постановою № 000278 від 08.11.2023, оскільки відсутня подія адміністративного правопорушення, а в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, що виключає в подальшому провадження по справі та тягне за собою скасування винесеної постанови. Крім того, розгляд справи носив формальний характер - будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було дослідження жодних доказів вчинення адміністративного правопорушення, чим порушено вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП України, ОСОБА_1 відповідно до вимог законодавства не повідомлено за три дня до розгляду справи, що позбавляє права позивача скористатись правовою допомогою та завчасно підготуватись до розгляду справи. Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь. Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач вважає постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, тому просив суд скасувати постанову Державної екологічної інспекції столичного округу № 000287 від 08.11.2023 та закрити провадження у справі.

Ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 29.11.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду про відкриття провадження та копію позову з додатками відповідач отримав 04.12.2023. У визначений судом строк відзив на позов до суду не надходив.

Позивач та представник позивача Гаврилов Д.О. у судове засідання не з`явились, подавши заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримував.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, позовну заяву з додатками отрмав 4 грудня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 30.11.2023, заяви про відкладення розгляду справи не надсилав.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

08 листопада 2023 року постановою головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) тваринницького світу та біоресурсів Державної екологічної інспекції Столичного округу Кужель Є.В. № 000287 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 85 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн (а.с.28).

Відповідно до зазначеної постанови № 000287 від 08.11.2023, ланковий рибалка ТОВ "ІНВЕСТ і К" Дзюба О.Г. 08 листопада 2023 року о 12 год. 55 хв. на Канівському водосховищі здійснював промислову операцію без наявності копії дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), чим порушив ст. 63 ЗУ "Про тваринний світ", п.п. 7, п. 2 Розділу ІІІ Правил промислового рибальства, за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 85 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 000374 від 08 листопада 2023 року, складеного стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 85 КУпАП, унаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства державі заподіяна шкода у розмірі 250665,00 грн (а.с.26-27).

Згідно Дозволу № 170 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 26 червня 2023 року, ТОВ "Інвест і К" видано дозвіл на промислове рибальство, на підставі Договору КАН6max на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 07 березня 2023 року. Строк дії дозволу з 26 червня 2023 року по 26 червня 2028 року (а.с.19-20).

Згідно Договору КАН6max на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 07 березня 2023 року, укладеного між Державним агентством меліорації та рибного господарства та ТОВ "ІНВЕСТ і К", користувач отримав право на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарському водному об`єкті (його частині) - Канівському водосховищі (а.с.21-25).

Стаття 19 Конституції України, передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної Постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення з боку відповідача не надано до суду жодного належного та допустимого доказу.

Із частини 1 статті 75 КАС України, вбачається, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 85 КУпАП.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, а матеріали справи містять належну доказову базу, яка об`єктивно спростовує факт порушення позивачем правил дорожнього руху, а тому суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути з відповідача витрати на відшкодування судового збору у розмірі 536 грн 80 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Керуючись статтями 7-9, 85, 222, 245, 251, 265-2, 280 КУпАП, статтями 5, 9, 76, 77, 90, 229, 241-246, 255, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держаної екологічної інспекції столичного округу про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державної екологічної інспекції столичного округу № 000287 від 08.11.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 85 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції столичного округу на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) кошти на відшкодування судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя