Справа № 440/8314/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.О. Удовіченко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 р. Справа № 440/8314/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.07.2023, по справі № 440/8314/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, що оформлене листом від 13.10.2022 № 1600-0209-8/54820 в частині відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.01.2009 по 31.07.2009 та з 01.01.2011 по 30.03.2013;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.01.2009 по 31.07.2009 та з 01.01.2011 по 30.03.2013.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 задоволено частково позов.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.2009 по 31.07.2009 та з 01.01.2011 по 30.03.2013, яка викладена в листі від 13.10.2022 № 1600-0209-8/54820.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.10.2022 про зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.01.2009 по 31.07.2009 та з 01.01.2011 по 30.03.2013, згідно довідки ПГК "Горняк" від 04.01.2022 № 131 та довідки ЮПЗО "Южуралзолото" від 10.01.2022 № 128 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, в якій просив скасувати судове рішення в цій частині та прийняти нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи з 01.01.2009 по 31.07.2009 та з 01.01.2011 по 30.03.2013 до страхового стажу.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, 11.10.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про зарахування до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2009 по 31.07.2009 та з 01.01.2011 по 30.03.2013, згідно довідки ПГК "Горняк" від 04.01.2022 № 131 та довідки ЮПЗО "Южуралзолото" від 10.01.2022 № 128.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом від 13.10.2022 № 1600-0209-8/54820 повідомило позивача, що підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.01.2009 по 31.07.2009 та з 01.01.2011 по 30.03.2013 не вбачаються через відсутність документів, підтверджуючих факт сплати страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації.

Позивач, не погодившись із відмовою відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.

З урахуванням ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної переглядає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У ході судового розгляду встановлено, що позивачем при зверненні до пенсійного органу із заявою було надано довідку ПГК "Горняк" від 04.01.2022 № 131, у якій зазначено, що ОСОБА_1 у період з 01.01.2009 по 31.07.2009 працював у ПГК "Горняк" старшим майстром дільниці, довідку ЮПЗО "Южуралзолото" від 10.01.2022 № 128, яка містить інформацію про роботу позивача на вказаному підприємстві у період з 01.01.2011 по 30.03.2013 на посаді начальника дільниці.

При цьому, висновки пенсійного органу щодо відсутності підстав для зарахування спірного період у роботи до страхового стажу позивача ґрунтуються на твердженні про відсутність документів, що підтверджують факт сплати страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, страхові внески в Україні є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

В силу ст. 106 зазначеного Закону відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів його роботи на такому підприємстві.

Таким чином, відсутність у пенсійного органу відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків у російській федерації не може бути підставою позбавлення позивача права на зарахування до його страхового стажу періоду роботи, на підтвердження якого надано відповідні довідки, та зміст яких пенсійним органом не оспорювався.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі № 341/460/17.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11.07.2019 у справі № 242/1484/17, від 31.03.2020 у справі № 127/16245/17.

Враховуючи викладене є обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо протиправності відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.2009 по 31.07.2009 та з 01.01.2011 по 30.03.2013, яка викладена в листі від 13.10.2022 № 1600-0209-8/54820.

Щодо обрання способу захисту порушеного права позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , виходив з того, що Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 245 КАС України, захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов`язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов`язання вчинити певні дії.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Колегія суддів зазначає, що у правовідносинах щодо призначення пенсійних виплат органи пенсійного фонду не наділені дискреційними повноваженнями, оскільки зобов`язані прийняти одне з рішень (про призначення пенсії або про відмову у призначенні), яке відповідає закону.

Так, позивачем при зверненні до пенсійного органу на підтвердження наявності спірного стажу роботи були надані довідки ПГК "Горняк" від 04.01.2022 № 131, ЮПЗО "Южуралзолото" від 10.01.2022 № 128, за наслідками дослідження яких відповідач єдиною підставою незарахування вказаного у них стажу роботи до страхового стажу позивача зазначив відсутність даних стосовно сплати страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації.

У ході судового розгляду встановлено протиправність відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів роботи з наведених вище підстав.

При цьому, інших підстав, що перешкоджають зарахуванню спірного період роботи до страхового стажу позивача пенсійним органом за наслідками вивчення наданих позивачем документів не наведено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2009 по 31.07.2009 та з 01.01.2011 по 30.03.2013.

Відповідно ст. 317 КАС України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.10.2022 із прийняттям постанови про задоволення позову стосовно зобов`язання відповідача зарахувати період спірних період роботи до страхового стажу ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 по справі № 440/8314/23 скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.10.2022 про зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.01.2009 по 31.07.2009 та з 01.01.2011 по 30.03.2013, згідно довідки ПГК "Горняк" від 04.01.2022 № 131 та довідки ЮПЗО "Южуралзолото" від 10.01.2022 № 128 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2009 по 31.07.2009 та з 01.01.2011 по 30.03.2013.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді І.С. Чалий В.В. Катунов