Справа № 160/22711/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Молочно-виробничий комплекс Єкатеринославський до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Відокремлений підрозділ Поліклініка публічного акціонерного товариства Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод, Публічне акціонерне товариство Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Молочно-виробничий комплекс Єкатеринославський до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Відокремлений підрозділ Поліклініка публічного акціонерного товариства Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод, Публічне акціонерне товариство Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод, в якій позивач просить
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем безпідставно та необґрунтовано відмовлено у підписанні примірника заключного акту періодичного медичного огляду працівників підприємства, що унеможливлює використання даного акту в подальшого для здійснення заходів соціального забезпечення працівників.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
10.10.2023 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що позивачем надано на затвердження заключний акт щодо медичного обстеження працівників проведеного у 2023 році, в той час як працівники, шо пройшли медичне обстеження затверджені списком на 2022 рік.
Треті особи правом на надання пояснень по суті спору не скористалися, з клопотанням про продовження строку на надання пояснень до суду не зверталися.
Ухвалою суду від 23.11.2023 року витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю Молочно-виробничий комплекс Єкатеринославський належним чином засвідчені копії: затвердженого 14.10.2022 року списку працівників, які підлягали медичному огляду за 2022 рік, заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників ТОВ МВК ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ від 28.04.2023 року. Зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів.
30.11.2023 року від позивача на виконання вимог ухвали суду від 23.11.2023 року надійшли затверджений 14.10.2022 року список працівників, які підлягали медичному огляду за 2022 рік та пояснення щодо неможливості надання заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників ТОВ МВК ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ від 28.04.2023 року.
Так, в поясненнях позивач зазначив, що за результатами медичних оглядів Поліклінікою складено та направлено до Південно - Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці лист про розгляд та підписання заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників ТОВ МВК ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ від 28.04.2023 року, до якого було додано всі 6 примірників заключного акту. Однак, станом на сьогодень Південно - Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці не підписані та відповідно не повернути ні Полікнініці ні ТОВ МВК ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ жоден примірник заключного акту. Отже, оригінал ЗАКЛЮЧНОГО АКТУ за результатами періодичного медичного огляду працівників ТОВ МВК ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ від 28.04.2023 року в шести примірниках перебуває у Південно - Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (у відділі з питань гігієни праці управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області). Враховуючи наведене ТОВ МВК ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ не може надати суду витребуваний доказ, а саме копію заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників ТОВ МВК ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ від 28.04.2023 року.
Ухвалою суду від 05.12.2023 року провадження у справі поновлено.
Ухвалою суду від 05.12.2023 року витребувано від Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці належним чином засвідчену копію заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників ТОВ МВК ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ від 28.04.2023 року. Зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів.
21.12.2023 року від відповідача на виконання вимог ухвали суду від 05.12.2023 року надійшло клопотання, до якого долучено копію заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників ТОВ МВК ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ від 28.04.2023 року.
Ухвалою суду від 22.12.2023 року провадження у справі поновлено.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що Відокремленим підрозділом «Поліклініка Публічного акціонерного товариства «ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД» проведено періодичні медичні огляди працівників TOB «МВК «ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ» на підставі укладеного договору № 23/0832 від 15.03.2023 року.
Список працівників, які підлягають періодичним медичним оглядам, затверджений директором ТОВ «МВК «ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ» 13.10.2022 та погоджений Заступником начальника відділу з питань гігієни праці управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Мазурець Тетяною Анатоліївною 14.10.2022 року.
За результатами медичних оглядів складено та направлено до Південно - Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці лист про розгляд та підписання заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників ТОВ «МВК «ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ» від 28.04.2023 року.
ТОВ «МВК «ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ» звернулось до Державної служби України з питань праці та Міністерства Економіки України з запитом № 82/06 від 21.06.2023 року про надання роз`яснень щодо підстав не підписання Заключного акту.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Приписами статті 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 2 Положення «Про Державну службу України з питань праці» визначено, що Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Статтею 169 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) встановлено, що роботодавець зобов`язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року.
Перелік професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.
Цей вид медогляду пов`язаний з охороною праці і спрямований насамперед на конкретну особу, захист, охорону і збереження її здоров`я в процесі трудової діяльності. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21.05.2007 року № 246 затверджено «Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій» (далі - Порядок).
Результати медогляду і висновок комісії про стан здоров`я заносяться до Картки працівника і до медичної картки амбулаторного хворого. Інформація на Картці працівника містить конфіденційний характер (п. 2.16 ІІ розділу Порядку).
За результатами періодичних медичних оглядів (протягом місяця після їх закінчення) Комісія оформляє Заключний акт за результатами періодичного медичного огляду працівників (далі - Заключний акт) за формою, зазначеною у додатку 9, який складається у шести примірниках - один примірник залишається в закладі охорони здоров`я, що проводив медогляд, інші надаються роботодавцю, представнику профспілкової організації або вповноваженій працівниками особі, профпатологу, закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, робочому органу виконавчої дирекції Фонду (п. 2.17 ІІ розділу Порядку).
У разі необхідності Комісія має право направити працівника з підозрою на захворювання (або із стажем роботи більше 10 років) на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані лікувально-профілактичні заклади, на кафедри та курси професійних захворювань вищих медичних навчальних закладів і закладів післядипломної освіти (п. 2.18 ІІ розділу Порядку).
Згідно п. 3.7 зазначеного Порядку роботодавець забезпечує проведення відповідних оздоровчих заходів Заключного акта у повному обсязі та усуває причини, що призводять до професійних захворювань (отруєнь).
Необхідність проходження обов`язкових попередніх (до прийняття на роботу) і періодичних медичних оглядів працівниками підприємств, установ, організацій, професійна чи інша діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення і може спричинити поширення інфекційних захворювань, виникнення харчових отруєнь (до цих категорій працівників, в тому числі, відносяться працівники лікувально-профілактичних, дошкільних і навчально-виховних закладів) встановлено ст.26 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (чинним на момент виникнення спірних правовідносин).
Метою проведення обов`язкових профілактичних медичних оглядів є запобігання розповсюдженню інфекційних та небезпечних захворювань, динамічне спостереження за станом здоров`я працюючого населення. На відміну від медоглядів, пов`язаних з охороною праці профілактичні медогляди покликані гарантувати інфекційну безпеку переважно всього населення, а не тільки особи, яку перевіряють.
Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам, порядок проведення цих оглядів та видачі особистих медичних книжок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2001 року № 559 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам, порядку проведення цих оглядів та видачі особистих медичних книжок» (зі змінами і доповненнями). При цьому абзацом другим пункту 2 Порядку проведення обов`язкових профілактичних медичних оглядів та видачі особистих медичних книжок визначено, що обов`язкові медичні огляди проводяться за рахунок роботодавців, а витрати закладів та установ охорони здоров`я, пов`язані з проведенням обов`язкових медичних оглядів працівників бюджетних установ та організацій, покриваються за рахунок коштів, передбачених кошторисом на утримання вказаного закладу та установи охорони здоров`я.
Для проведення обов`язкового періодичного медичного огляду роботодавець складає за погодженням з відповідним головним державним санітарним лікарем список працівників, які повинні пройти цей огляд. Копія списку передається до закладу або установи охорони здоров`я, де проводитиметься цей огляд. У разі проведення попереднього (до прийняття на роботу) обов`язкового медичного огляду роботодавець направляє закладу чи установі охорони здоров`я відповідного листа.
Усі результати обстеження, що проводяться лікарями-спеціалістами (у тому числі лабораторних, клінічних та інших досліджень), обов`язково заносяться до особистої медичної книжки. На підставі результатів обстеження кожен лікар-спеціаліст робить висновок щодо можливості допущення працівника до роботи (п.12. Порядку).
Крім того, п.п. 4.3.2 п.4.3 Порядку № 246 визначено, заклади державної санітарно- епідеміологічної служби погоджують списки працівників, які підлягають періодичним медоглядам, та план-графік проведення медогляду закладами охорони здоров`я.
Також, п.2.17 Порядку № 246 визначено, за результатами періодичних медичних оглядів (протягом місяця після їх закінчення) Комісія оформляє Заключний акт за результатами періодичного медичного огляду працівників (далі - Заключний акт) за формою, зазначеною у додатку 9, який складається у шести примірниках - один примірник залишається в закладі охорони здоров`я, що проводив медогляд, інші надаються роботодавцю, представнику профспілкової організації або вповноваженій працівниками особі, профпатологу, закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, робочому органу виконавчої дирекції Фонду.
Разом з тим, як вірно зазначено позивачем, жодним нормативно-правовим актом та жодною нормою чинного законодавства України не передбачено обов`язку роботодавця забезпечувати погодження списку працівників, які підлягають медичному огляду та його проходження працівниками саме протягом одного календарного року.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано доказів обґрунтованості відмови у підписанні Заключного акту, посилання відповідача на те, що списки працівників узгоджено у 2022 році, а медобстеження проведено у 2023 році як на підставу для відмови у погодженні заключного акту судом відхиляються, оскільки не мать належного правого обґрунтування.
Отже суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не отримання примірника заключного акту та не підписання його в частині ознайомлення та отримання заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників ТОВ «МВК «ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ» від 28.04.2023 року.
У рішеннях по справах Клас та інші проти Німеччини, Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсудутобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи те, що суд не може підміняти Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, якого уповноважено на виконання функцій щодо підписати примірник заключного акту, суд дійшов висновку, що відновлення порушених прав та інтересів позивача у заявленим останнім в прохальній частині позовної заяви спосіб призведе до прямого втручання в функціонування (дискрецію) відповідача.
Основним завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частини 1, 2 статті 2 КАС України).
Суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у спірних правовідносинах порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов`язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty) і є невід`ємним елементом принципу правової держави та верховенства права.
Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.
Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.
Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.
Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.
Відповідно до вимог пунктів 3, 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пунктів 3, 4 і 10 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; а може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. Між тим, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 24.11.2015 р. у справі №816/1229/14, поміж іншого, вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ Авамет є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовну заяву задоволено частково, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають частковому стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: в сумі 1342, 00 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні решти позовних вимог,- відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 22.12.2023 року.

Суддя О.М. Неклеса