Справа № 308/16419/23
Суддя: Зарева Н. І.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

представника позивача - Михалків Б.С.,

представника відповідача - Вовканича А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , до

Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, код ЄДРПОУ 40108646, адреса: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 02000 в особі Управління патрульної поліції у Закарпатській області, вул. Олега Кошового, 2, м. Ужгород, 88006,

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7702796 від 09.09.2023, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказує на те, що, на її думку, в її діях відсутній склад інкримінованого їй працівниками поліції адміністративного правопорушення. Факт вчинення правопорушення не підтверджений належними доказами. Дії працівника поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не відповідають вимогам закону.

Дев`ятого листопада 2023 року від представника відповідача надійшов відзив, у якому останній просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заперечення представника відповідача зводяться до того, що весь процес розгляду справи фіксувався на портативний пристрій з функціями відеозапису, а чинними нормативно-правовими актами, які регулюють діяльність поліцейського щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови, не передбачено обов`язку зазначати в постанові докази вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, вказує на те, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Шостого грудня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній звертає увагу на те, що для встановлення вини позивача у вчиненні правопорушення необхідна наявність повного відеозапису, де зафіксовано рух автомобіля, що дасть змогу візуального спостереження наявності або відсутності факту увімкнення або неувімкнення ближнього світла фар позивачкою.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що факт правопорушення не доведено належними доказами, рух автомобіля з вимкненим світлом фар не зафіксовано, обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП грунтується виключно на припущеннях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначив, що позивачка рухалась без ввімкнутого ближнього світла фар, чим порушила ПДР України. Згідно з відеозаписом з нагрудних камер, доданого до відзиву на позов, вбачається, що позивачка не заперечила на зауваження працівника поліції про те, що світло є вимкненим, її реакцією було здивування. Крім цього, звернув увагу на те, що позивачка систематично порушує Правила дорожнього руху України і неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши належним чином зібрані у справі докази, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, в межах позовних вимог.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та ст. 286 КАС України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у виді штрафу.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи,

яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності лежить на суб`єкті владних повноважень. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Згідно з ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 2 ст. 122 КУпАП, якою встановлене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП полягає у порушенні правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзді на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушенні правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

При цьому, згідно з пп. а) п. 19.1 ПДР України, у порушенні якого згідно з оскаржуваною постановою обвинувачується ОСОБА_1 , у темну пору доби та в умовах

недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: "На всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла".

Як встановлено судом, 22.02.2023 інспектором УПП в Закарпатській області капралом поліції Хоміцьким Іваном Івановичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 77002796, якою позивачку ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Зі змісту постанови вбачається, що 09.09.2023 о 23 год. 11 хв. водій ОСОБА_1 в м. Ужгороді по вул. Собранецька керувала транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла в темну пору доби, чим порушила п. 19.1.а) ПДР України.

На підтвердження своїх заперечень та правомірності оскаржуваної постанови відповідач покликається на доказ, а саме, DVD-диск з відеозаписом, який ним додано до відзиву на поовну заяву. При цьому, у самій постанові, що оскаржується, відсутня відмітка про наявність відеозапису та долучення такого до постанови як доказу.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

При цьому, законом, який визначає порядок одержання доказів (як доказу у справі про адміністративне правопорушення на підтвердження наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення) є Кодекс України про адміністративне правопорушення та Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджена наказом МВС України від 06.11.2015 за № 1376.

У рішенні від 26.05.2015 по справі № 5-рп/2015 Конституційний Суд України наголошує на існуванні скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення (за окремими адміністративними правопорушеннями, чітко визначеними КУпАП), відповідно до якого фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника здійснюється безпосередньо на місці його вчинення.

Разом з цим, не зважаючи на те, що працівники Національної поліції мають повноваження виносити в окремих випадках постанову про адміністративне правопорушення без складення протоколу, правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване.

Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинно компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення, оскільки протокол є, зокрема, не лише засобом фіксації вчинення правопорушення, а й доказом дотримання (недотримання) посадовою особою, яка його складає, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Зокрема, цей висновок випливає також із змісту ст. 252 КУпАП, згідно з якою орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналогічні норми містяться і у Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.

Зокрема, згідно з пп. 2 п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій

формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу XV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Згідно з додатком 5 Інструкції, у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, міститься пункт № 7 - "До постанови додається", в якому посадова особа органу, уповноваженого на розгляд справи про адміністративне правопорушення повинна зазначити докази, які стали підставою для винесення постанови.

Всупереч зазначеним вимогам, у оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, яким здійснено відеозапис, який долучений відповідачем до відзиву.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 24.01.2023 у справі № 428/2769/17 (№ К/9901/1667/17), у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

Окрім цього, в п. 7 постанови, що оскаржується, в графі «До постанови додаються» не містяться покликання на жодні докази, зокрема, відео- чи фотозапис яким зафіксований факт вчинення позивачкою правопорушенн, пояснення свідків, інші докази, визначені ст. 251 КУпАП, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, на підставі яких винесено оскаржувану постанову, тобто доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановила наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України), суд констатує, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивачку, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим та належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

Заперечення представника відповідача, які зводяться до того, що позивачка систематично вчиняє адміністративні правопорушення, суд не бере до уваги, з огляду на те, що зазначена обставина не доводить винуватість позивачки у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, яке є предметом цього судового розгляду.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що факт вчинення правопорушення позивачкою не знайшов свого підтвердження при розгляді даної справи. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачкою порушень Правил дорожнього руху України, оскільки зазначені твердження не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачкою правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є недоведеним.

Частиною 3 статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

При цьому суд вважає, що недоведеність вини позивачки в оскаржуваному рішенні суб`єкта владних повноважень є підставою для скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення і закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанову серії ЕАТ № 7702796 від 09.09.2023 року, винесену інспектором УПП в Закарпатській області капралом поліції Хоміцьким Іваном Івановичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень - скасувати,

провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України 1073,60 грн. (тисячу сімдесят три гривні 60 копійок ) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 286 КАС України, може бути подана протягом десяти днів з дня його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.І. Зарева