Справа № 420/1540/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/1540/23

Перша інстанція: суддя Хурса О. О.,

повний текст судового рішення

складено 26.09.2023, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі Ісмієвій А.І.,

за участі:

представника апелянта Воронюка М.О.,

представника відповідача Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці про проходження публічної служби,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Одеській митниці, а саме:

- визнання протиправним та скасування наказу № 1212-о від 20 грудня 2022 року, яким припинено 29 грудня 2022 року державну службу ОСОБА_1 на посаді начальника управління протидії контрабанді наркотиків та зброї Одеської митниці та звільнено його із займаної посади у зв`язку із закінченням строку, на який укладено контракт про проходження державної служби № 1047 від 30 грудня 2021 року;

- поновлення на посаді начальника управління протидії контрабанді наркотиків та зброї Одеської митниці Державної митної служби України;

- стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 30 грудня 2022 року по день ухвалення судом рішення, з проведення необхідних відрахувань;

- зобов`язання розглянути належним чином заяву ОСОБА_1 від 27 грудня 2022 року про продовження строку дії контракту або переведення на іншу посаду, та прийняти обґрунтоване рішення за наслідком розгляду поставлених в заяві питань;

- стягнення моральної шкоди, розміром 20 000,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції, приймаючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог, безпідставно не надано правової оцінки доводам апелянта про те, що Одеською митницею помилково не продовжено дію укладеного трудового контракту з апелянтом, посилаючись на результати оцінювання службової діяльності останнього, яке проведено з грубим порушенням встановленої процедури та без фактичної участі апелянта у відповідному оцінюванні.

При цьому, апелянт наголошує, що він не мав можливості направити заяву про продовження строку дії укладеного з ним контракту за два місяці до закінчення строку його дії, так як у відповідному періоді він перебував у відпустці та в стані тимчасової непрацездатності.

Крім того, апелянт вважає, що Одеською митницею безпідставно не повідомлено його за 30 днів до звільнення про майбутнє звільнення, а також належним чином не розглянуто його заяви про продовження строку дії контракту або переведення до іншого державного органу.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про залишення без задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин апелянта правомірно звільнено зі служби в Одеській митниці у зв`язку із закінченням строку дії його контракту.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Одеської митниці від 30 грудня 2021 року № 617-о «Про призначення ОСОБА_1 » 30 грудня 2021 року призначено ОСОБА_1 на посаду начальника управління протидії контрабанді наркотиків та зброї Одеської митниці, шляхом укладення контракту № 1047 від 30 грудня 2021 року про проходження державної служби в порядку переведення із Закарпатської митниці.

При цьому, наказом Одеської митниці № 1212-о від 20 грудня 2022 року «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » 29 грудня 2022 року звільнено ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Не погоджуючись з правомірністю звільнення свого з державної служби, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про залишення без задоволення позовних вимог, так як позивача правомірно звільнено з державної служби за наслідком закінчення строку дії укладеного з ним контракту, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про державну службу» визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Згідно ч. 1 ст. 31-1 ЗУ «Про державну службу», з особою, яка призначається на посаду державної служби, може бути укладено контракт про проходження державної служби відповідно до пункту 3 частини другої статті 34 цього Закону в порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно ч. 12 ст. 31-1 ЗУ «Про державну службу», дія контракту про проходження державної служби припиняється: 1) у разі закінчення строку, на який укладено контракт; 2) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін; 3) за ініціативою суб`єкта призначення або керівника державної служби - у разі невиконання або неналежного виконання державним службовцем умов контракту; 4) у разі припинення державної служби з підстав, визначених частиною першою статті 83 цього Закону.

Згідно ч. 13 ст. 31-1 ЗУ «Про державну службу», дія контракту про проходження державної служби, за умови належного його виконання державним службовцем, може бути один раз продовжена за угодою сторін на той самий строк шляхом підписання сторонами відповідних змін до контракту.

При цьому, згідно п. 2 ч. 1 ст. 83 ЗУ «Про державну службу», державна служба припиняється у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону).

Згідно ч. 1 ст. 85 ЗУ «Про державну службу», у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку.

У разі призначення на посаду державної служби з укладанням контракту про проходження державної служби державний службовець звільняється з посади в останній день строку дії контракту.

З іншого боку, Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Згідно ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України, вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

-у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

- не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про державну службу», державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Згідно ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про державну службу», переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності наказу Одеської митниці № 1212-о від 20 грудня 2022 року, яким припинено з 29 грудня 2022 року державну службу ОСОБА_1 на посаді начальника управління протидії контрабанді наркотиків та зброї Одеської митниці, а також звільнено останнього із займаної посади у зв`язку із закінченням строку, на який укладено контракт про проходження державної служби № 1047 від 30 грудня 2021 року.

В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог, у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що з особою, яка призначається на посаду державної служби, може бути укладено контракт про проходження державної служби, строком дії до трьох років.

У разі закінчення строку, на який укладено контракт, дія контракту про проходження державної служби припиняється, а державний службовець звільняється з посади в останній день строку дії контракту.

Між тим, дія контракту про проходження державної служби, за умови належного його виконання державним службовцем, може бути один раз продовжена за угодою сторін на той самий строк, шляхом підписання сторонами відповідних змін до контракту.

При цьому, колегія суддів зазначає, що положення ЗУ «Про державну службу» не встановлюють процедури за якою має бути досягнута згода сторін про продовження строку дії контракту, а також не встановлює строків, у які має бути продовжено строк дії контракту.

Між тим, як вбачається із зібраних матеріалів у справі, позивачем подано до Одеської митниці заяву від 27 грудня 2022 року, в якій, серед іншого, ставилось питання про необхідність продовження строку дії укладеного контракту від 30 грудня 2021 року.

При цьому, листом Одеської митниці від 29 грудня 2022 року № 7.10-1/12-01/10/19871 повідомлено позивача про те, що наказ про його звільнення вже видано Одеською митницею 20 грудня 2022 року, а тому продовження строку дії контракту є неможливим.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що завчасне видання наказу про звільнення працівника не виключає можливості скасування відповідного наказу суб`єктом його видання, у разі зміни обставин, що передували виданню такого наказу (п. 94 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55).

Внаслідок чого, колегія суддів вважає протиправними доводи Одеської митниці, якими останньою обґрунтовано надану позивачу відмову у продовженні строку дії укладеного з позивачем контракту у листі від 29 грудня 2022 року № 7.10-1/12-01/10/19871.

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що будь-яких інших підстав, що обумовили неможливість продовження строку дії укладеного з позивачем контракту, Одеською митницею у своєму листі не зазначено.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що Одеською митницею належним чином не вирішено питання продовження строку дії укладеного з ним контракту, що ініційоване позивачем до його звільнення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у заяві позивача від 27 грудня 2022 року, поданій до Одеської митниці, також викладено прохання про переведення на посаду державної служби в іншому органі, у разі неможливості продовження строку дії укладеного з ним контракту.

Між тим, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець

При цьому, в матеріалах справи наявний лист Березівської районної державної (військової) адміністрації Одеської області від 27 грудня 2022 року, яким остання просила Одеську митницю звільнити позивача в порядку переведення до апарату Березівської районної державної (військової) адміністрації Одеської області.

Проте, листом Одеської митниці від 29 грудня 2022 року № 7.10-1/12-01/10/19871 повідомлено позивача про неможливість його звільнення в порядку переведення до апарату Березівської районної державної (військової) адміністрації Одеської області, так як позивачем не надано згоди на таке переведення.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що заява позивача від 27 грудня 2022 року, якою він просив про його переведення до іншого органу, фактично є згодою на таке переведення, а тому колегія суддів вважає, що звільнення позивача з державної служби, у межах спірних правовідносин, порушило право позивача на працю, так як позивач мав законні підстави та очікування щодо продовження проходження державної служби, у разі неможливості продовження строку дії укладеного з ним контракту в Одеській митниці.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність виконання Одеською митницею обов`язку з попередження позивача про його майбутнє звільнення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Згідно ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України, вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що його мали попередити про наступне вивільнення не пізніше ніж за 30 календарних днів, так як положення ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України є спеціальною нормою, що регулює порядок звільнення державних службовців.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідна норма не містить застережень, які виключають необхідність її застосування, зокрема, у випадку припинення державної служби за наслідком закінчення дії укладанням контракту про проходження державної служби.

Більш того, колегії суддів вважає, що зазначена норма матеріального права, за умови наявності у суб`єкта призначення державного службовця права на продовження дії контракту про проходження державної служби, забезпечує дотримання принципу правової визначеності для працівника, який завчасно розумітиме позицію свого роботодавця щодо продовження строку дії укладеного з ним контракту, а також матиме час для пошуку іншої роботи.

З іншого боку, обґрунтовуючи правомірність звільнення позивача з державної служби, Одеською митницею зазначається, що дію контракту, укладеного з позивачем, не продовжено з підстав неналежного виконання позивачем умов відповідного контракту, які встановлено за наслідком проведення оцінювання діяльності позивача.

В свою чергу, як зазначено вище, вказана підстава не досліджувалась суб`єктом владних повноважень під час розгляду пропозиції позивача про продовження строку дії контракту та не зазначалась у відповідному листі від 29 грудня 2022 року.

Проте, з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення колегія суддів вважає за необхідне додатково надати правову оцінку відповідному доводу суб`єкта владних повноважень.

В даному випадку, Одеська митниця посилається на висновки щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Одеської митниці, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» у 2022 році, які затверджено наказом Одеської митниці № 1188-о від 14 грудня 2022 року.

Згідно витягу з висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Одеської митниці, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» у 2022 році вбачається, що позивач отримав негативну оцінку.

Зазначене оцінювання проводилось за процедурою, встановленою Порядком проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2017 року № 640 (далі Порядок № 640).

Між тим, згідно п. 1 Порядку № 640, цей Порядок визначає процедуру проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців (далі - оцінювання). Дія цього Порядку поширюється на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «А», «Б» і «В».

Згідно п. 37 Порядку № 640, для визначення результатів виконання завдань безпосередній керівник спільно з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) проводить з державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії Б або В, оціночну співбесіду.

У разі тимчасової відсутності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», або його повторної неявки для проходження оціночної співбесіди у визначені безпосереднім керівником строки визначення результатів виконання завдань проводиться безпосереднім керівником та керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) без оціночної співбесіди в установлений строк. У разі тимчасової відсутності у зв`язку з відрядженням або відпусткою такого державного службовця за його заявою до безпосереднього керівника оціночна співбесіда та визначення результатів виконання завдань проводяться раніше.

Згідно п. 38 Порядку № 640, перед проведенням оціночної співбесіди державний службовець, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», заповнює форму щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за відповідний рік згідно з додатком 9 у частині відомостей щодо себе та займаної посади, опису досягнутих результатів у розрізі кожного визначеного завдання та строку його фактичного виконання. Державний службовець заповнює зазначену форму у відповідній частині і передає її безпосередньому керівникові в електронній формі.

У разі тимчасової відсутності державного службовця або ненадання ним зазначеної форми, заповненої у відповідній частині, такі відомості зазначаються безпосереднім керівником.

Згідно п. 39 Порядку № 640, оціночна співбесіда проводиться на основі усних пояснень державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», про виконання завдань і ключових показників та його письмового звіту, що подається у довільній формі відповідно до абзацу першого пункту 9-1 цього Порядку (у разі його подання державним службовцем). Під час оціночної співбесіди також розглядаються пропозиції щодо завдань і ключових показників на наступний період та визначаються потреби у професійному навчанні (крім випадку, коли державному службовцю виставлено негативну оцінку). Потреби у професійному навчанні визначаються у вигляді професійних компетентностей, які необхідно набути або вдосконалити державному службовцю.

Після проведення оціночної співбесіди безпосереднім керівником заповнюється форма щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за відповідний рік згідно з додатком 9 у частині виставлення балів, визначення оцінки та їх обґрунтування. Безпосередній керівник разом з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) виставляє державному службовцю негативну, позитивну або відмінну оцінку (крім випадків, коли жодне із завдань не підлягає оцінюванню) з її обґрунтуванням на основі розрахунку середнього бала за виконання кожного визначеного завдання (з урахуванням досягнення ключових показників) за критеріями визначення балів згідно з додатком 5.

Безпосередній керівник забезпечує ознайомлення державного службовця з результатами виконання завдань.

Визначені потреби у професійному навчанні зазначаються державним службовцем в індивідуальній програмі, яка складається відповідно до пункту 12-1 цього Порядку за формою згідно з додатком 8.

Згідно п. 40 Порядку № 640, безпосередній керівник передає службі управління персоналом оформлену в установленому порядку форму щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за відповідний рік згідно з додатком 9 для зберігання в особовій справі такого державного службовця.

У разі визначення результатів виконання завдань без оціночної співбесіди безпосередній керівник передає службі управління персоналом зазначену форму без відмітки про ознайомлення державного службовця. Державний службовець зобов`язаний ознайомитися з результатами виконання завдань протягом п`яти робочих днів після виходу на роботу.

Згідно п. 41 Порядку № 640, висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», в якому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка, за формою згідно з додатком 6 затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.

Згідно п. 47 Порядку № 640, у разі отримання державним службовцем негативної оцінки відповідний висновок може бути оскаржений таким державним службовцем.

Згідно п. 48 Порядку № 640, оскарження висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорій «Б» або «В», здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про державну службу».

При цьому, згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про державну службу», у разі порушення наданих цим Законом прав або виникнення перешкод у реалізації таких прав державний службовець у місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про це, може подати керівнику державної служби скаргу із зазначенням фактів порушення його прав або перешкод у їх реалізації.

У скарзі державний службовець може вимагати від керівника державної служби утворення комісії для перевірки викладених у скарзі фактів.

В даному випадку, з аналізу вищевикладеної процедури проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців вбачається, що державний службовець залучається до проведення відповідної процедури, шляхом підготовки матеріалів для її проведення та участі у співбесіді в процесі її проведення.

Проте, із зібраних матеріалів у справі не вбачається, що позивача повідомляли про початок проведення процедури його оцінювання, або будь-яким чином залучали до проведення відповідної процедури оцінювання.

При цьому, у разі отримання негативної оцінки, за наслідком проведення оцінювання, відповідний висновок може бути оскаржений державним службовцем у місячний строк, відповідно до положень ст. 11 ЗУ «Про державну службу».

Між тим, колегія суддів зазначає, що наказ Одеської митниці № 1188-о від 14 грудня 2022 року, яким затверджено результати оцінювання, не входить до предмету спору у даній справі.

Проте, колегія суддів враховує, що листом Одеської митниці № 7.10-12/1232 від 26 грудня 2022 року повідомлено позивача про можливість ознайомлення з результатами оцінювання в управлінні по роботі з персоналом Одеської митниці.

В свою чергу, доказів ознайомлення позивача з результатами оцінювання, після 26 грудня 2022 року та до звільнення з 29 грудня 2022 року, матеріали справи не містять.

Тому, колегія суддів вважає передчасними доводи суб`єкта владних повноважень про те, що результати оцінювання позивача є обставиною, що унеможливила продовження укладеного контракту з позивачем, так як позивач не приймав участі у відповідній процедурі оцінювання, не володів інформацією про її результати, а як наслідок не мав можливості оскаржити її результати до свого звільнення зі служби.

Крім того, колегія суддів не приймає доводи суб`єкта владних повноважень про те, що контрактом про проходження державної служби № 1047 від 30 грудня 2021 року передбачено, що додаткова угода про продовження строку дії відповідного контракту має бути укладена за два місяці до закінчення строку його дії, як на обставину, що унеможливила продовження строку дії контракту з позивачем, з огляду на наступне.

Так, колегією суддів вже зазначалось, що вказана обставина не встановлювалась суб`єктом владних повноважень під час розгляду пропозиції позивача про продовження строку дії укладеного з ним контракту.

Крім того, колегією суддів вже зазначалось, що положення ЗУ «Про державну службу» не встановлюють процедури за якою має бути досягнута згода сторін про продовження строку дії контракту, а також не встановлюють строків, у які має бути продовжена дія контракту.

Тобто, ЗУ «Про державну службу» фактично передбачає, що строк дії укладеного контракту про проходження державної служби може бути продовжений до закінчення строку його дії.

З іншого боку, колегія суддів враховує, що згідно ЗУ «Про державну службу», при укладанні контракту про проходження державної служби не допускається звуження обсягу прав державного службовця, визначених цим Законом.

Тому, колегія суддів вважає помилковими доводи суб`єкта владних повноважень про те, що вказана обставина унеможливила продовження строку дії укладеного контракту з позивачем, так як подання заяви про продовження дії контракту, згідно ЗУ «Про державну службу», не обмежено конкретними строками.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивача у межах спірних правовідносин протиправно звільнено з державної служби, а як наслідок колегія суддів, з метою захисту порушених прав позивача, вважає за необхідне поновити його на раніше займаній посаді.

При цьому, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про зобов`язання Одеської митниці повторно розглянути заяву від 27 грудня 2022 року не підлягають окремому задоволенню, так як за наслідком розгляду даної справи, Одеська митниця у будь-якому разі має враховувати висновки суду у даній справі при вирішенні питання подальшого проходження служби позивачем.

Щодо вимог позивача про нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Між тим, Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Згідно абз. 1 п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно абз. 5 п. 2 Порядку № 100, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

В даному випадку, згідно оскаржуваного наказу Одеської митниці № 1212-о від 20 грудня 2022 року, останнім днем роботи позивача є 29 грудня 2022 року, а тому позивач має право на отримання середнього заробітку з 30 грудня 2022 року по 14 грудня 2023 року.

При цьому, з аналізу вищевикладених норм права вбачається, що середній заробіток за час вимушеного прогулу має обчислюватись із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Між тим, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

В даному випадку, з наданих Одеською митницею до суду апеляційної інстанції довідок про заробітну плату позивача та кількість фактично відпрацьованих днів (а.с. 124-127 т. 2) вбачається, що в жовтні 2022 року позивач не працював, а в листопаді позивач працював 1 день.

Враховуючи викладене, колегія суддів позбавлена можливості встановити середньоденну заробітну плату позивача, використовуючи інформацію про нараховані позивачу виплати за жовтень та листопад 2022 року.

З іншого боку, використовуючи інформацію про нараховані позивачу виплати за серпень 2022 року (відпрацьовано 14 днів) та вересень 2022 року (відпрацьовано 2 дні), як два попередні місяці, колегією суддів встановлено, що у відповідному періоді позивачу виплачено заробітну плату, яка складалась з окладу, надбавок за звання, виконання особливо важливої роботи, вислугу років, а також індексації, загальною сумою 28 386,80 грн (24 851,19 грн + 3 535,61 грн).

Тому, колегія суддів вважає, що середньоденна заробітна плата позивача складає 1774,18 грн (28 386,80 грн / 16 відпрацьованих днів).

В свою чергу, враховуючи загальну тривалість вимушеного прогулу позивача (250 робочих днів), а також обрахований розмір середньоденної заробітної плати позивача (1 774,18 грн), колегією суддів встановлено, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, загальним розміром 443 545,00 (1 774,18 грн х 250 днів).

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, розміром 20 000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Між тим, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції.

Наведений правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року (справа № 560/798/16-а).

В даному випадку, у межах спірних правовідносин, суб`єктом владних повноважень неналежним чином проведено оцінювання трудової діяльності позивача, належним чином не розглянуто його звернень про продовження дії контракту та про переведення до іншого органу, а також не попереджено про майбутнє звільнення, що стало підставами для його протиправного звільнення, а як наслідок звернення до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач має право на компенсацію завданої йому моральної шкоди у межах спірних правовідносин.

При цьому, на переконання колегії суддів, компенсація позивачу завданої моральної шкоди, у сумі 5 000,00 грн, є справедливою та співмірною у межах спірних правовідносин.

Між тим, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам даної справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям у справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року - скасувати, ухваливши у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської митниці про проходження публічної служби.

Визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці № 1212-о від 20 грудня 2022 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління протидії контрабанді наркотиків та зброї Одеської митниці з 30 грудня 2022 року.

Стягнути з Одеської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 30 грудня 2022 року по 14 грудня 2023 року, загальним розміром 443 545 (чотириста сорок три тисячі п`ятсот сорок п`ять) грн, а також моральну шкоду, загальним розміром 5 000 (п`ять тисяч) грн, з відрахуванням належних до сплати податків та зборів.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян