Справа № 120/13520/23
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 грудня 2023 р. Справа № 120/13520/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у вінницькій області щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 15.10.2001 по 08.11.2001 у Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Слава», періоду роботи з 17.08.2005 по 31.08.2005 у Дубечненській сільській раді, періодів отримання допомоги по безробіттю з 17.02.2016 по 31.05.2016 та з 13.12.2016 по 26.05.2017, щодо зарахування не в повному обсязі до страхового стажу періоду роботи з 18.07.2006 по 06.10.2006 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Горохів-насіння» та періоду роботи з 26.03.2007 по 02.06.2010 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Центренергобуд», щодо відмови у призначенні пенсії за віком;

???- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 15.10.2001 по 08.11.2001 у Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Слава» та період роботи з 17.08.2005 по 31.08.2005 у Дубечненській сільській раді в повному обсязі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період з 17.02.2016 по 31.05.2016 та з 13.12.2016 по 26.05.2017 перебування на обліку у Старовижівському районному центрі зайнятості та виплати допомоги по безробіттю;

- ?зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 18.07.2006 по 06.10.2006 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Горохів-насіння» та період роботи з 26.03.2007 по 02.06.2010 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Центренергобуд» в повному обсязі;

- призначити пенсію за віком з урахуванням періоду з 15.10.2001 по 08.11.2001 у Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Слава», періоду з 17.08.2005 по 31.08.2005 у Дубечненській сільській раді, періоду з 18.07.2006 по 06.10.2006 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Горохів-насіння» та періоду з 26.03.2007 по 02.06.2010 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Центренергобуд» в повному обсязі, а також періоду з 17.02.2016 по 31.05.2016 та з 13.12.2016 по 26.05.2017 перебування на обліку у Старовижівському районному центрі зайнятості та виплати допомоги по безробіттю, з моменту набуття права на пенсію, а саме, з 05 березня 2023 року.

Позов обґрунтовано тим, що 15.02.2023 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії за віком. Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовлено позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області позивач вважає протиправним та просить суд скасувати його.

Ухвалою суду від 06.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

28.09.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надало відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону №1058 право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років. За наслідками розгляду поданих позивачем документів, управлінням встановлено, що страховий стаж позивача становить 27 років 7 місяців 17 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком.

Вказує, що за результатом розгляду документів, до страхового стажу не зараховані такі періоди:

- з 15.10.2001 по 08.11.2001, оскільки в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 не зазначено наказ та дату звільнення з роботи; в індивідуальний відомостях про застраховану особу відсутня інформація за вказаний період;

- отримання допомоги по безробіттю з 17.02.2016 по 31.05.2016 та з 13.12.2016 по 26.05.2017, оскільки відповідно до п. 2.1. Порядку №22-1 період отримання допомоги по безробіттю з 01.01.2010 підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу, однак в довідці ОК-5 ОСОБА_1 відсутня інформація за вказаний період;

- з 17.08.2005 по 31.08.2005 у зв`язку з відсутністю відомостей про нарахування та сплату страхових внесків в індивідуальних відомостей про застраховану особу;

Крім того, вказує, що періоди роботи з 18.07.2006 по 06.10.2006 та з 26.03.2007 по 02.06.2010 зараховано відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Не погоджуючись із не зарахуванням деяких періодів до страхового стажу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судом установлено, що 15.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058.

Відповідно до чинного Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) заяви про призначення пенсій розглядаються органами Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності, зокрема, засобами програмного забезпечення визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тому, за принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №70 від 21.02.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 20.04.2023 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 30 років, передбаченого ст. 26 Закону №1058-1V, оскільки до страхового стажу позивача не зараховано:

- період роботи з 15.10.2001 по 08.11.2001, згідно запису в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 , оскільки не зазначено наказ та дату звільнення з роботи (дані за вказаний період в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні);

- періоди отримання допомоги по безробіттю з 17.02.2016 по 31.05.2016 та з 13.12.2016 по 26.05.2017, оскільки в даних індивідуальних відомостей про застраховану особу інформація за дані періоди відсутня, тоді як, згідно п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих а починаючи з 01 січня 2010 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативі незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Як встановлено статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Як вбачається із трудової книжки колхозника № НОМЕР_2 (запис №3), ОСОБА_1 15.10.2001 прийнято на сезонну роботу з 15.10.2001 по 08.11.2001 у Сільськогосподарський виробничий кооператив «Слава» згідно поданої заяви.

Тобто, у трудовій книжці позивача відсутній запис про звільнення, оскільки він виконував сезонну роботу, відомості про яку було внесено лише одним записом.

Суд вважає, що даний запис підтверджує період трудової діяльності позивача з 15.10.2001 по 08.11.2001, адже правильність заповнення трудової книжки не може бути покладено на працівника.

Дана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а, від 17.07.2018 року у справі №220/989/17.

Враховуючи вказані обставини, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача період його діяльності з 15.10.2001 по 18.11.2001 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати даний період до страхового стажу позивача.

Щодо вимоги про зарахування до страхового стажу періодів отримання допомоги по безробіттю з 17.02.2016 по 31.05.2016 та з 13.12.2016 по 26.05.2017, то суд зазначає наступне.

Згідно Довідки Старовижівського відділу Волинського центру зайнятості Ковельської філії Волинського обласного центру зайнятості від 01.02.2023 №535/16.10/23, ОСОБА_1 з 17.02.2016 по 31.05.2016 та з 13.12.2016 по 26.05.2017 отримував допомогу по безробіттю.

У рішенні ГУ ПФУ у Вінницькій області зазначено, що даний період не зарахований до страахового стажу позивача, оскільки в даних індивідуальних відомостей про застраховану особу інформація за дані періоди відсутня, тоді як, згідно п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01 січня 2010 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 № 1533-III (далі Закон № 1533-III) загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі страхування на випадок безробіття) система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Частиною 1 статті 4 цього Закону визначено, що страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи-підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Положеннями частини 1 статті 6 Закону № 1533-III визначено, що право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи. Одним із видів такого забезпечення є допомога по безробіттю.

Водночас нормами частини 1 статті 21 Закону № 1533-III передбачено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Отже, страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 1533-III страхові внески кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", кошти єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до статті 4 цього Закону встановлено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску. Це, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-V).

При цьому відповідно до ч. 11 ст. 9 Закону № 2464-VI, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску, до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

В силу приписів ч. 1 ст. 26 Закону № 2464-VI адміністративну відповідальність за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску несуть посадові особи платників єдиного внеску.

Також згідно із статтею 1 Закону № 2464-VI Пенсійний фонд України є органом, який уповноважений відповідно до цього Закону вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, контролювати повноту та своєчасність їх сплати, вести Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом.

Отже, з аналізу наведених правових норм видно, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, вони підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

Водночас згідно з правовою позицією, сформованою Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 266/970/16-а та від 22 квітня 2021 року у справі № 752/20612/17, особи, які сплачують страхові внески через роботодавця, без сприяння державних органів, позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій. Несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для позбавлення права застрахованої особи на отримання соціальних гарантій, оскільки це призведе до порушення принципу рівності перед законом.

Таким чином, період отримання допомоги по безробіттю з 17.02.2016 по 31.05.2016 та з 13.12.2016 по 26.05.2017 включається до загального стажу роботи позивача, оскільки на позивача не може бути покладена відповідальність зі сплати страхових внесків, адже це входить до обов`язків Старовижівського відділу Волинського центру зайнятості Ковельської філії Волинського обласного центру зайнятості, у якому ОСОБА_1 перебував на обліку.

Отже, вимога позивача у частині зобов`язання відповідача зарахувати періоди з 17.02.2016 по 31.05.2016 та з 13.12.2016 по 26.05.2017 до страхового стажу підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зарахування до страхового стажу періодів з 18.07.2006 по 06.10.2006 та з 26.03.2007 по 02.06.2010, то суд зазначає, що дані періоди зараховані до страхового стажу ОСОБА_1 , що підтверджується алгоритмом розрахунку пенсії за віком та не заперечується відповідачем у відзиві. Крім того, зазначеним періодам не надавалася оцінка у рішенні відповідача, прийнятого за наслідками розгляду заяви позивача від 15.02.2023, тому вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо періоду трудової діяльності позивача з 17.08.2005 по 31.08.2005, то суд зазначає, що даний період також не був розглянутий пенсійним органом, оскільки у прийнятому рішенні №70 від 21.02.2023 про відмову у призначенні пенсії, не міститься жодних відомостей про не зарахування до страхового стажу періоду з 17.08.2005 по 31.08.2005, як і не вказано причин не зарахування. Про даний факт стало відомо лише із відзиву відповідача. Суд звертає увагу, що відзив не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не надає оцінку даному періоду.

Суд зауважує, що ключовим правовим питанням, щодо якого фактично виник спір між сторонами у цій справі є протиправність дій відповідача щодо не зарахування деяких періодів роботи позивача до страхового стажу за наслідками розгляду заяви від 15.02.2023.

Відповідно до підпункту 4.3 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1), створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Із наведеного вище вбачається, що за результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви від 15.02.2023 Головним управлінням Пенсійного органу України у Вінницькій області приймається рішення, тому суд вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу деяких періодів трудової діяльності. Натомість належним та ефективним способом захисту у даному випадку буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №70 від 21.02.2023.

Також суд зазначає, що відповідно до 4.2. Порядку №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Враховуючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області у рішенні не було надано оцінку усім періодам діяльності позивача, тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 15.02.2023, у зв`язку з чим вимога позивача про призначення йому пенсії за віком задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд вважає, що в даному випадку наявні порушення пенсійних прав позивача щодо не зарахування спірного періоду його роботи, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в спосіб визначений судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, на користь позивача належить стягнути половину понесених судових витрат зі сплати судового збору, тобто 536,80 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №70 від 21.02.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.10.2001 по 08.11.2001 у Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Слава» та періоди перебування на обліку у Старовижівському районному центрі зайнятості з 17.02.2016 по 31.05.2016 та з 13.12.2016 по 26.05.2017.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 15.02.2023, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна