Справа № 420/1461/20
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року

м. Київ

справа №420/1461/20

адміністративне провадження № К/9901/3027/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Соколова В.М., Єресько Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року (суддя: Аракелян М.М.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року (судді: Федусик А.Г., Бойко А.В., Шевчук О.А.) у справі за адміністративним позовом Національного університету «Одеська морська академія» до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У лютому 2020 року Національний університет «Одеська морська академія» (далі - позивач, НУ «Одеська морська академія») звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (далі - відповідач, ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області), у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення від 07 лютого 2020 року № 2.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про безпідставність висновків відповідача щодо включення позивачем при встановленні вартості освітніх послуг капітальних витрат у розмірі понад 10 відсотків. З цього приводу позивач вказав, що відповідно до Порядку надання платних освітніх послуг державними та комунальними навчальними закладами (далі - Порядок № 1) та Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами (далі - Порядок № 2), затверджених наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23 липня 2010 року № 736/902/758, базою для розрахунку капітальних витрат є загальна вартість платної освітньої (іншої) послуги, з якої вираховується відсоткове співвідношення капітальних витрат, що і було здійснено позивачем, тобто правильно визначено вартість плати за навчання.

В частині встановленого відповідачем порушення щодо включення при встановленні вартості платних інших послуг, а саме плати за проживання в студентських гуртожитках, капітальних витрат у розмірі понад 10 відсотків, позивач у доповнення зазначив, що не погоджується з наведеними відповідачем розрахунком необґрунтовано отриманої виручки, долучивши до позовної заяви власний розрахунок.

Окрім того, позивач вказав на необґрунтованість висновків відповідача щодо завищення позивачем граничної торговельної надбавки (націнки) при розрахунку добової вартості харчування для курсантів. В цьому аспекті позивач зазначив, що НУ «Одеська морська академія» не здійснює діяльність у сфері роздрібної торгівлі та не отримує прибутку, а тому, з погляду позивача, на його діяльність, пов`язану з виробництвом та реалізацією продукції громадського харчування та організацією її споживання, не розповсюджуються вимоги Закону України «Про ціну і ціноутворення» від 21 червня 2012 року № 5007-VI та розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 06 вересня 2017 року № 790/А-2017 щодо торговельної надбавки (націнки).

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення від 07 лютого 2020 року № 2 в частині накладення штрафу у сумі 104 492,00 грн та в сумі 189 139,97 грн, вилучення необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 293 631,97 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні вартості освітньої послуги чи іншої платної послуги базою для визначення розміру капітальних витрат є загальна вартість платної послуги. В той же час, суд апеляційної інстанції, підтвердивши висновки суду першої інстанції з цього приводу, зазначив, що капітальні витрати є складовою частиною «загальних» витрат, та відповідно до положень пунктів 2.2 та 2.6 розділу II Порядку № 1 та Порядку № 2 є складовою загальної вартості платної послуги у розмірі 10 відсотків.

Доводи відповідача про те, що кінцева вартість послуги має вже включати в себе розраховані капітальні витрати, які потрібно відраховувати у розмірі до 10 відсотків від суми усіх інших складових розрахунку вартості послуги, суди першої та апеляційної інстанцій відхилили з покликанням на помилковість трактування відповідачем вимог цих Порядків.

У зв`язку з наведеним, суди попередніх інстанцій констатували правильність застосування позивачем положення пунктів 2.6 розділу II Порядку № 1 та Порядку № 2 при визначенні вартості освітніх послуг.

Щодо порушення позивачем порядку визначення плати за проживання в студентських гуртожитках, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що позивач не заперечив вказане порушення, натомість висловив незгоду з розрахованим відповідачем розміром денної вартості проживання у гуртожитку, надавши самостійно здійснені розрахунки денної вартості проживання у гуртожитку. Проте, як зауважив суд першої інстанції, наведені числові показники позивач жодним чином не пояснив.

За цих обставин, суд першої інстанції констатував, що в цій частині відповідач дійшов обґрунтованого висновку про допущення позивачем порушення та одержання необґрунтованої виручки на суму 20 755,77 грн, та уважав, що сума адміністративно-господарських санкцій на вказану суму підлягає стягненню, а необґрунтовано одержана виручка - вилученню.

Що стосується завищення позивачем граничної торговельної надбавки, суд першої інстанції, позицію якого розділив суд апеляційної інстанції, зазначив, що застосування торговельної надбавки можливе лише до суб`єктів господарювання, які здійснюють роздрібну торгівлю та отримують прибуток.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивач не здійснює будь-яку діяльність, що відноситься до розділу 47 КВЕД (роздрібна торгівля), позивач здійснює діяльність із надання платних послуг за КВЕД 85.42 «Вища освіта».

Додатково суд апеляційної інстанції відмітив, що визначена позивачем добова вартість харчування в їдальні навчального закладу не містила в собі такої складової торговельної надбавки (націнки), як прибуток позивача, що узгоджується з його посиланнями щодо безприбутковості діяльності НУ «Одеська морська академія» при надання харчування в їдальні.

З огляду на вказане, суди попередніх інстанцій констатували необґрунтованість висновків відповідача щодо визначення позивачем добової вартості харчування з порушенням вимог розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 06 вересня 2017 року №790/А-2017 в частині завищення граничної торговельної надбавки, встановленої на рівні 40 відсотків.

Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування

У касаційній скарзі Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області, покликаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу подано з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Щодо пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як підстави для касаційного оскарження, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме:

пункти 2.1, 2.2, 2.6 розділу II Порядку надання платних освітніх послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23 липня 2010 року №736/902/758;

пункти 2.1, 2.2, 2.6 розділу II Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23 липня 2010 року №736/902/758;

пункт 12 частини першої статті 1 Закону України «Про ціни та ціноутворення».

Скаржник стверджує, що висновок суду першої інстанції про те, що базою для визначення розміру капітальних витрат є загальна вартість платної послуги, є таким, що суперечить нормам Порядку № 1, адже до загальної вартості послуги мають бути включені й капітальні витрати. Крім того, висновок суду апеляційної інстанції про те, що капітальні витрати є складовою частиною загальних витрат скаржник також уважає таким, що суперечить положенням Порядку № 1 та Порядку № 2, оскільки пункти 2.2 розділу II Порядку №1 та Порядку № 2 не містять таких складових вартості послуг як загальні витрати.

У контексті вказаного скаржник зауважує на тому, що вартість платної освітньої послуги складається із суми складових витрат, визначених пунктом 2.2 розділу II Порядку № 1, а саме витрат на оплату праці працівників, нарахувань на оплату праці відповідно до законодавства, безпосередніх витрат та оплати послуг інших організацій, капітальних витрат (у розмірі визначеному пунктом 2.6 цього Порядку), індексації заробітної плати, інших витрат відповідно до чинного законодавства.

З урахуванням зазначеного, скаржник доводить, що вартість платної освітньої послуги має вже включати в себе розраховані капітальні витрати, тож капітальні витрати слід відраховувати в розмірі до 10 відсотків від суми інших складових розрахунку вартості послуги, а саме від сукупності таких статей витрат як: заробітна плата, нарахування на оплату праці, використання товарів та послуг, видатки на відрядження, оплата комунальних послуг на електроенергію тощо.

Скаржник звертає увагу на те, що аналогічний механізм розрахунку відповідач використав при перевірці плати за проживання в студентських гуртожитках на підставі положень Порядку №2 Суд першої інстанції підтвердив правильність такого розрахунку. Вказане, за заувагою скаржника, призвело до формулювання судом першої інстанції двох суперечних одному висновків, а саме про незаконність рішення відповідача щодо порушення позивачем порядку формування вартості освітніх послуг в частині завищення капітальних витрат та про законність рішення відповідача щодо порушення позивачем порядку формування вартості проживання в студентських гуртожитках (екіпажі) НУ «Одеська морська академія» в частині завищення капітальних витрат.

На підставі викладеного скаржник стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми пунктів 2.1, 2.2, 2.6 розділу II Порядку № 1 та Порядку № 2.

Окрім цього, скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що державне регулювання в частині застосування граничних торговельних надбавок (націнок) не застосовується до суб`єктів господарювання, які не отримують прибуток.

З цього приводу скаржник зазначає, що державне регулювання шляхом застосування граничних торговельних надбавок (націнок) здійснюється з метою упорядкування витрат на продукцію громадського харчування, що реалізується в навчальних закладах, недопущення необґрунтованого зростання цін, забезпечення доступу до харчування широкого кола студентів.

Тому позиція суду першої інстанції про те, що до будь-яких суб`єктів, що не отримують прибуток не застосовується державне регулювання, на переконання скаржника, суперечить меті, з якою застосовуються державні регульовані ціни.

Крім того, скаржник заперечує проти висновків суду першої інстанції про те, що позивач відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не здійснює діяльність з роздрібної торгівлі, зазначаючи, що код виду діяльності не створює прав чи обов`язків для підприємств і організацій.

З урахуванням вказаного, скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції неправильно застосували до спірних правовідносин пункт 12 частини першої статті 1 Закону України «Про ціни та ціноутворення» щодо встановлення торговельної надбавки (націнки).

Щодо пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, як підстави для касаційного оскарження, скаржник вказує на те, що суд апеляційної інстанції в частині завищення позивачем граничної торговельної надбавки (націнки) прийняв постанову на підставі недопустимих доказів, позаяк такі були отримані судом апеляційної інстанції з порушенням статей 73, 80, 306, 308 КАС України.

В цьому аспекті скаржник зазначає, що у постанові від 21 грудня 2020 року суд апеляційної інстанції послався на те, що «на відповідний запит суду Національним університетом було надано детальний розрахунок вартості окремої страви, зокрема, супу картопляного з кльоцками м/кур …», проте в матеріалах справи не міститься будь-яких ухвал про витребування доказів.

У матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про долучення доказів, водночас всупереч вимог процесуального законодавства суд апеляційної інстанції не ставив на розгляд питання про долучення цих доказів до матеріалів справи.

Крім того, позивач на навів пояснень, доводів та доказів того, чому суд апеляційної інстанції має прийняти докази, які не були подані ним до суду першої інстанції.

Позиція інших учасників справи

Від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому останній, зазначаючи про безпідставність тверджень, наведених у касаційній скарзі, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року (судді: Чиркін С.М., ОСОБА_1., Шарапа В.М.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 420/1461/20 за позовом Національного університету «Одеська морська академія» до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Розпорядженням № 1885/0/78-23 від 10 листопада 2023 року заступника керівника апарату Верховного Суду - керівник секретаріату Касаційного адміністративного суду у зв`язку з увільненням від виконання обов`язків на період призову на військову службу судді ОСОБА_1., який входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи, призначено повторний автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 10 листопада 2023 року визначено склад колегії суддів: Чиркін С.М. (головуючий суддя), Берназюк Я.О., Шарапа В.М.

13 листопада 2023 року суддями Чиркіним С.М., Берназюком Я.О. та Шарапою В.М. до початку розгляду справи по суті, заявлено самовідводи від участі у розгляді справи за цією касаційною скаргою у зв`язку із порушенням порядку визначення суддів для розгляду справи, встановленого статтею 31 КАС України, а саме: без врахування спеціалізації.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року задоволено заяви суддів Чиркіна С.М., Берназюка Я.О., Шарапи В.М. про самовідвід та відведено вказаних суддів від розгляду справи № 420/1461/20 за позовом Національного університету «Одеська морська академія» до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2023 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: Загороднюк А.Г. - головуючий суддя, судді: Соколов В.М., Єресько Л.О.

Ухвалою Верховного Суду (суддя: Загороднюк А.Г.) від 20 грудня 2023 року призначено справу до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 20 січня 2020 року по 31 січня 2020 року посадовими особами ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області проведено планову перевірку НУ «Одеська морська академія» з питань дотримання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів, дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

За результатами перевірки було складено акт від 31 січня 2020 року № 250, який був отриманий позивачем того ж дня - 31 січня 2020 року.

В акті перевірки стверджується про порушення позивачем вимог пункту 2.6 розділу II Порядку № 1 при формуванні НУ «Одеська морська академія» плати за навчання, зокрема в плату, в деяких випадках були включені «капітальні витрати» у розмірі понад 10 відсотків в межах вартості платної освітньої послуги.

За висновком відповідача вказане призвело до необґрунтованого завищення вартості освітніх послуг для вітчизняних студентів та іноземців, які навчаються за контрактом на денній та заочній формах освіти, внаслідок чого за 2 півріччя 2018-2019 та 1 півріччя 2019-2020 навчальних років НУ «Одеська морська академія» було необґрунтовано одержано виручку у сумі 104 492,00 грн.

Також при перевірці інших платних послуг, а саме плати за проживання в студентських гуртожитках, було встановлено завищення позивачем відсотку «капітальних витрат» при формуванні плати за проживання, адже «капітальні витрати» були включені у розмірі понад 10 відсотків в межах вартості платної послуги, чим порушено вимоги пункту 2.6 розділу II Порядку № 2.

Згідно з висновком відповідача, внаслідок встановленого порушення в період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року НУ «Одеська морська академія» необґрунтовано одержано виручку у сумі 20 755,77 грн.

Крім того, при розрахунку добової вартості харчування для курсантів, які навчаються за контрактом, слухачів підготовчих курсів навчально-методичного центру довузівської підготовки встановлено завищення встановленої граничної торговельної надбавки (націнки) у розмірі 40 відсотків. До складу встановленої з 01 липня 2018 року добової вартості харчування в розмірі 84,00 грн була врахована торговельна надбавка (націнка) в розмірі 55,5 відсотків та з 01 серпня 2019 року - в розмірі 90,00 грн 55,2 відсотків замість встановленої граничної торговельної надбавки 40 відсотків, чим порушено вимоги розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 06 вересня 2017 року № 790/А-2017 «Про внесення змін до розпорядження виконуючого обов`язки голови Одеської обласної державної адміністрації від 27 січня 2015 року № 30/А-2015».

В результаті цього, як встановлено відповідачем, сума необґрунтовано одержаної виручки НУ «Одеська морська академія» за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року склала 189139,97 грн.

Не погоджуючись з результатами перевірки, позивачем надано відповідачу заперечення (зауваження) вих. №05/285 від 04 лютого 2020 року разом із відповідними додатками.

07 лютого 2020 року ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області прийнято рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення від 07 лютого 2020 року № 2.

Згідно з вказаним рішенням, ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області, на підставі пункту 6 частини першої статті 18, пункту 1 частини першої статті 20, частини другої статті 20 Закону України «Про ціни і ціноутворення», частини дев`ятої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду(контролю) у сфері господарської діяльності», застосовано до НУ «Одеська морська академія» штраф у сумі 314 387,74 грн та вилучено необґрунтовано одержану виручку у розмірі 314 387,74 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади цінової політики і відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення визначено Законом України «Про ціни і ціноутворення» від 21 червня 2012 року № 5007-VI (далі - Закон № 5007-VI).

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 5007-VI органами державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення (далі - уповноважені органи) є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами; інші органи, визначені законом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 667 (далі - Положення № 667), Держпродспоживслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику, зокрема з контролю за цінами.

Пунктом 2 Положення № 667 передбачено, що Держпродспоживслужба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Положення № 667 одним з основних завдань Держпродспоживслужби є контроль за цінами.

Згідно з підпунктом 11 пункту 4 Положення № 667 Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи (пункт 7 Положення № 667).

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12 квітня 2017 року № 209 (далі - Положення № 209) Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві (далі - Головне управління) є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядковане. Повноваження Головного управління поширюються на територію відповідної області, міста Києва.

Підпунктом 11 пункту 4 Положення № 209 встановлено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань забезпечує реалізацію державної політики у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; приймає рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами освіти, що належать до державної і комунальної форми власності» затверджено Перелік платних послуг, який може надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності (далі - Перелік).

Відповідно до вказаного Переліку, закладом освіти можуть надаватися, зокрема, платні освітні послуги та інші платні послуги.

Порядок надання платних освітніх послуг державними та комунальними навчальними закладами, затверджений наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23 липня 2010 року № 736/902/758 (далі - Порядок № 1).

Пунктом 1.1 розділу I Порядку № 1 передбачено, що дія цього Порядку поширюється на навчальні заклади, що належать до державної і комунальної форм власності, у частині надання послуг відповідно до розділу 1 Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 796.

Відповідно до пункту 2.1 розділу II Порядку № 1 встановлення вартості платної освітньої послуги здійснюється на базі економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з її наданням.

Калькуляційною одиницею при цьому є вартість отримання відповідної платної освітньої послуги однією фізичною особою за весь період її надання у повному обсязі.

Пунктом 2.1 розділу II Порядку № 1 визначено, що складовими вартості витрат є: витрати на оплату праці працівників; нарахування на оплату праці відповідно до законодавства; безпосередні витрати та оплата послуг інших організацій; капітальні витрати; індексація заробітної плати, інші витрати відповідно до чинного законодавства.

Згідно з пунктом 2.6 розділу II Порядку № 1 до капітальних витрат на придбання (створення) основних засобів включаються витрати на забезпечення надання навчальним закладам платних освітніх послуг, а саме: придбання або створення основних засобів, зокрема навчального, лабораторного, спортивного, виробничого обладнання, приладів, механізмів, споруд, меблів, комп`ютерної та оргтехніки, придбання навчальної літератури, оновлення бібліотечних фондів; капітальне будівництво, придбання, ремонт, реконструкцію та реставрацію приміщень, будівель, споруд, транспортних засобів, що використовуються у навчальному процесі (у тому числі придбання будівельних матеріалів, виготовлення проектно-кошторисної документації); придбання програмного забезпечення (у тому числі з передачею прав на користування), авторських та суміжних прав.

Капітальні витрати враховуються у розмірі до 10 відсотків в межах вартості платної освітньої послуги, встановленої відповідно до цього Порядку, з урахуванням положень абзаців п`ятого та шостого пункту 2.1 цього розділу.

Порядок надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами затверджений наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23 липня 2010 року № 736/902/758 (далі - Порядок № 2).

Пунктом 1.1 розділу I Порядку № 2 передбачено, що дія цього Порядку поширюється на навчальні заклади, що належать до державної і комунальної форм власності, у частині надання платних послуг, відповідно до розділів 2-8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 796.

Згідно з пунктом 2.1 розділу II Порядку № 2 встановлення вартості платної послуги здійснюється на базі економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з її наданням.

Розмір плати за надання конкретної послуги визначається на підставі її вартості, що розраховується на весь строк її надання та у повному обсязі.

Навчальний заклад самостійно визначає калькуляційну одиницю за кожною платною послугою, щодо якої здійснюється розрахунок вартості.

Пунктом 2.2 розділу II Порядку № 2 визначено, що складовими витрат є: витрати на оплату праці працівників; нарахування на оплату праці відповідно до законодавства; безпосередні витрати та оплата послуг інших організацій; капітальні витрати; індексація заробітної плати, інші витрати відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до пункту 2.6 розділу II Порядку № 2 до капітальних витрат на придбання (створення) основних засобів включаються витрати на: придбання або створення основних засобів, зокрема лабораторного, спортивного, виробничого обладнання, обладнання для закладів культури, громадського харчування, гуртожитків, готелів, пралень, хімчисток; випуск навчальної літератури; придбання приладів, механізмів, споруд, меблів, комп`ютерної та оргтехніки, оновлення бібліотечних фондів; капітальне будівництво, придбання, ремонт, реконструкцію та реставрацію приміщень, будівель, споруд, транспортних засобів (у тому числі придбання будівельних матеріалів, виготовлення проектно-кошторисної документації); придбання програмного забезпечення (у тому числі з передачею прав на користування), авторських та суміжних прав.

Капітальні витрати враховуються у розмірі до 10 відсотків у межах вартості платної послуги, встановленої відповідно до цього Порядку.

У частині першій статті 190 Господарського кодексу України (далі - ГК України) закріплено, що вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни.

Згідно з частиною другою статті 191 ГК України державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України «Про ціни і ціноутворення» та іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону 5007-VI Кабінет Міністрів України: 1) забезпечує проведення державної цінової політики; 2) здійснює державне регулювання цін, визначає повноваження органів виконавчої влади щодо формування, встановлення та застосування цін, якщо інше не визначено законом або міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) визначає перелік товарів, державні регульовані ціни на які затверджуються відповідними органами виконавчої влади, якщо інше не визначено законом.

Частиною першою статті 13 Закону 5007-VI передбачено, що державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом: 1) установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання: фіксованих цін; граничних цін; граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди); граничних нормативів рентабельності; розміру постачальницької винагороди; розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів); 2) запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.

Згідно з визначенням, наведеним у пункті 12 частини першої статті 1 Закону № 5007-VI, торговельна надбавка (націнка) - це сума витрат суб`єкта господарювання, що пов`язані з обігом товару та здійснюються в процесі його продажу (реалізації) у роздрібній торгівлі, та прибутку. Гранична торговельна надбавка (націнка) є її максимально допустимим рівнем, який повинен враховуватися суб`єктом господарювання під час реалізації товару в роздрібній торгівлі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», передбачено, що обласні державні адміністрації регулюють (встановлюють) граничні торговельні надбавки (націнки) на продукцію громадського харчування, що реалізується в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах( пункт 12 додатку до цієї постанови).

Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 06 вересня 2017 року №790/А-2017 «Про внесення змін до розпорядження виконуючого обов`язки голови Одеської обласної державної адміністрації від 27 січня 2015 року №30/А-2015» встановлено для суб`єктів господарської діяльності всіх форм власності граничні торговельні надбавки (націнки) на продукцію громадського харчування, що реалізується в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у розмірі 40 відсотків.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Предметом спору у цій справі є рішення ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області про застосування адміністративно-господарських санкцій до НУ «Одеська морська академія» за порушення законодавства про ціни і ціноутворення від 07 лютого 2020 року № 2.

Так, відповідач за результатами проведення планової перевірки НУ «Одеська морська академія» встановив порушення останнім вимог порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, а саме:

порушення вимог пунктів 2.6 розділу II Порядку № 1 та Порядку № 2, що виразилося у тому, що при формуванні плати за навчання та плати за проживання в студентських гуртожитках до планових витрат були включені капітальні витрати у розмірі понад 10 відсотків в межах вартості платної освітньої послуги та в межах вартості платної іншої послуги (проживання в гуртожитках), та призвело до отримання необґрунтованої виручки за освітні послуги у сумі 104 492,00 грн та за послуги проживання у гуртожитках у сумі 20 755,77 грн;

порушення вимог розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 06 вересня 2017 року № 790/А-2017 «Про внесення змін до розпорядження виконуючого обов`язки голови Одеської обласної державної адміністрації від 27 січня 2015 року № 30/А-2015», що виразилося у розрахунку добової вартості харчування для курсантів, які навчаються за контрактом, слухачів підготовчих курсів навчально-методичного центру довузівської підготовки понад граничну торгівельну надбавку, встановлену на рівні 40 відсотків, а саме з 01 липня 2018 року до 55,5 відсотків, з 01 серпня 2019 року до 55,2 відсотків, що призвело до отримання необґрунтованої виручки за реалізацію продукції громадського харчування у сумі 189 139,97 грн.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судові рішення у цій справі, констатували протиправність висновків відповідача щодо порушення НУ «Одеська морська академія» пунктів 2.6 розділу II Порядку № 1 та Порядку № 2 в частині включення до планових витрат капітальних витрат у розмірі понад 10 відсотків при формуванні плати за навчання та плати за проживання в студентських гуртожитках. При цьому суд першої інстанції підтвердив правильність наведеного відповідачем розрахунку плати за проживання в студентських гуртожитках.

Крім того, суди попередніх інстанцій виснували протиправність висновків відповідача щодо порушення НУ «Одеська морська академія» положень розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 06 вересня 2017 року № 790/А-2017 в частині розрахунку добової вартості харчування для курсантів понад граничну торгівельну надбавку, встановлену на рівні 40 відсотків.

Верховний Суд частково погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Щодо визначення плати за навчання та плати за проживання в студентських гуртожитках, Верховний Суд зазначає таке.

З аналізу пунктів 2.1, 2.2 розділу II Порядку № 1 та Порядку № 2 убачається, що вартість платної (освітньої) послуги визначається на підставі економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з її наданням.

Тобто вартість платної освітньої (іншої) послуги повинна враховувати усі витрати, пов`язані із наданням такої послуги, з метою забезпечення якісного та ефективного її надання.

Складовими витрат, пов`язаними із наданням платної освітньої (іншої) послуги є витрати на оплату праці працівників, нарахування на оплату праці відповідно до законодавства, безпосередні витрати та оплата послуг інших організацій, капітальні витрати, індексація заробітної плати, інші витрати відповідно до чинного законодавства.

Це означає, що капітальні витрати належать до складових витрат, пов`язаних із наданням платної освітньої (іншої) послуги, а тому враховуються при визначенні її вартості.

Відповідно до пунктів 2.6 розділу II Порядку № 1 та Порядку № 2 капітальні витрати враховуються у розмірі до 10 відсотків у межах вартості платної освітньої (іншої) послуги.

Вислів «у розмірі до 10 відсотків у межах вартості платної освітньої (іншої) послуги» слід розуміти так, що капітальні витрати обраховуються як частка вартості платної освітньої (іншої) послуги, яка обмежена 10 відсотками вартості такої послуги.

Наведене дає підстави зробити висновок, що капітальні витрати необхідно вираховувати у розмірі до 10 відсотків від вартості платної освітньої (іншої) послуги.

Аргументи відповідача про те, що вартість платної освітньої (іншої) послуги вже включає в себе капітальні витрати, зазначений висновок Суду не спростовують, оскільки при визначенні капітальних витрат у вказаний Судом спосіб їх розмір розглядається як частка в межах вартості платної освітньої (іншої) послуги, а тому подвійного заліку капітальних витрат у межах вартості цієї послуги не відбувається.

Щодо доводів відповідача про те, що капітальні витрати слід вираховувати від суми інших складових витрат платної освітньої (іншої) послуги, таких як витрати на оплату праці працівників, нарахування на оплату праці відповідно до законодавства, безпосередні витрати та оплата послуг інших організацій, індексація заробітної плати, інші витрати, Суд зазначає, що такі є неспроможними, оскільки ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень Порядку №1 та Порядку № 2.

Помилковість тлумачення відповідачем положень Порядку №1 та Порядку № 2 полягає у наступному.

Як вже зазначено, капітальні витрати як складова частина витрат, пов`язаних із наданням платної освітньої (іншої) послуги, обмежені 10 відсотками у межах вартості цієї послуги.

Вказане дає підстави уважати, що сума інших складових витрат, пов`язаних із наданням платної освітньої (іншої) послуги, у межах її вартості складає 90 відсотків.

Згідно із застосованим Судом способом, розмір капітальних витрат буде визначатися від вартості платної освітньої (іншої) послуги з урахуванням того, що інші складові витрати, пов`язані із наданням платної освітньої (іншої) послуги, у її межах складатимуть 90 відсотків.

Тобто дотримується вимога щодо врахування капітальних витрат у розмірі до 10 відсотків у межах вартості платної освітньої (іншої) послуги.

Водночас при визначенні капітальних витрат, за застосованим відповідачем способом, їх розмір буде визначатися від суми інших складових витрат, пов`язаних із наданням платної освітньої (іншої) послуги, як від 100 відсотків у межах вартості платної освітньої (іншої) послуги, що суперечить механізму формування платної освітньої (іншої) послуги.

Застосований відповідачем підхід до визначення розміру капітальних витрат, як наслідок, призводить до заниження їх розміру у межах вартості платної освітньої (іншої) послуги, що може спричинити недостатнє врахування капітальних витрат серед планових витрат та вплинути на якість та ефективність надання платної освітньої (іншої) послуги.

Зважаючи на це, при визначенні розміру капітальних витрат необхідно брати за основу вартість платної освітньої (іншої) послуги, від якої і вираховувати частку капітальних витрат, що обмежується на рівні 10 відсотків.

Як установлено судами попередніх інстанцій, при визначенні плати за навчання та плати за проживання в студентських гуртожитках позивач капітальні витрати обчислив у розмірі до 10 відсотків від вартості платної освітньої (іншої) послуги.

Тобто позивач визначив вирахував капітальні витрати у розмірі до 10 відсотків у межах вартості платної освітньої (іншої) послуги, що відповідає положенням пунктів 2.6 розділу II Порядку № 1 та Порядку № 2.

За цих обставин, Верховний Суд визнає помилковими висновків відповідача про порушення позивачем вимог пунктів 2.6 розділу II Порядку № 1 та Порядку № 2 при формуванні плати за навчання та плати за проживання в студентських гуртожитках, а саме визначення капітальних витрат у розмірі понад 10 відсотків в межах вартості платної освітньої (іншої) послуги.

Відтак, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність рішення ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області від 07 лютого 2020 року № 2 в частині застосування до НУ «Одеська морська академія» штрафу за порушення вимог щодо формування плати за навчання у розмірі 104 492,00 грн та вилучення обгрунтованої виручки у розмірі 104 492,00 грн.

При цьому покликання скаржника на недоведення позивачем економічної обґрунтованості визначеного розміру капітальних витрат при формуванні плати за навчання не беруться Судом до уваги, оскільки ці доводи ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області не були покладені в основу прийняття оскаржуваного рішення в частині порушення позивачем пунктів 2.6 розділу II Порядку № 1 та Порядку № 2.

Оцінюючи висновки судів попередніх інстанцій щодо правомірності оскаржуваного у цій справі рішення в частині застосування до НУ «Одеська морська академія» штрафу за порушення вимог щодо формування плати за проживання в гуртожитках у розмірі 20 755,77 грн та вилучення необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 20 755,77 грн, Суд зауважує таке.

Позивач, оскаржуючи рішення ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області в цій частині, висловлював незгоду із наведеним відповідачем розрахунком плати за проживання в гуртожитках, надаючи самостійно здійснені розрахунки денної вартості проживання у гуртожитку. При цьому позивач наполягав на необхідності визначення капітальних витрат при формуванні плати за проживання у гуртожитках у розмірі до 10 відсотків від вартості такої послуги.

Суд першої інстанцій, констатуючи правомірність оскаржуваного рішення відповідача у згаданій частині, мотивував своє рішення тим, що позивач не зміг пояснити власний розрахунок, а тому погодився з наведеним відповідачем розрахунком плати за проживання в студентських гуртожитках.

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що відповідач у наведеному ним розрахунку вираховував капітальні витрати у розмірі до 10 відсотків від суми інших складових витрат платної послуги, а не від вартості платної послуги. Суд апеляційної інстанцій вказаним висновкам суду першої інстанції оцінку не надав.

Наведене призвело до констатації судами попередніх інстанцій у цій частині двох протилежних висновків щодо способу обрахунку капітальних витрат при визначенні плати за проживання у студентських гуртожитках.

Крім того, підтверджуючи правильність наведеного відповідачем розрахунку плати за проживання в студентських гуртожитках, суди попередніх інстанцій порушили положення пункту 2.6 розділу II Порядку № 2 щодо визначення розміру капітальних витрат при формуванні плати за проживання у студентських гуртожитках, а саме від вартості платної послуги.

З урахуванням вказаного, Верховний Суд констатує, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Щодо розрахунку добової вартості харчування для курсантів, Верховний Суд зазначає таке.

Згідно з Переліком платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року №796, заклад освіти може надавати послуги з виробництва та реалізації продукції громадського харчування, організації її споживання.

В акті перевірки стверджується про те, що НУ «Одеська морська академія» при реалізації продукції громадського харчування, організації її споживання, наказами від 01 червня 2018 року № 300 та від 16 липня 2019 року № 318 «Про харчування курсантів, які навчаються за контрактом, слухачів підготовчих курсів навчально-методичного центру довузівської підготовки» визначив добову вартість харчування в їдальні із завищенням граничної торговельної надбавки.

Частиною першою статті 13 Закону 5007-VI встановлено, що одним із способів державного регулювання цін є регулювання торговельної надбавки. Його суть полягає у встановленні Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень граничних рівнів торговельних надбавок (націнок).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548 встановлено повноваження обласних державних адміністрацій щодо регулювання граничної торговельної надбавки (націнки).

Зокрема, пунктом 12 додатку цієї постанови до повноважень обласної державної адміністрації віднесено регулювання (встановлення) граничних торговельних надбавок (націнок) на продукцію громадського харчування, що реалізується в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах.

На виконання зазначених повноважень Одеська обласна державна адміністрація розпорядженням від 06 вересня 2017 року №790/А-2017 «Про внесення змін до розпорядження виконуючого обов`язки голови Одеської обласної державної адміністрації від 27 січня 2015 року №30/А-2015» встановила граничні торговельні надбавки (націнки) на продукцію громадського харчування, що реалізується в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у розмірі 40 відсотків.

За змістом вказаного розпорядження, його дія розповсюджується на всіх суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію громадського харчування в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, без обмежень.

Оскільки НУ «Одеська морська академія» є вищим начальним закладом, який здійснює діяльність у сфері вищої освіти, що включає в себе надання послуг з виробництва та реалізації продукції громадського харчування, організації її споживання, на нього розповсюджуються вимоги розпорядження від 06 вересня 2017 року №790/А-2017 «Про внесення змін до розпорядження виконуючого обов`язки голови Одеської обласної державної адміністрації від 27 січня 2015 року №30/А-2015» щодо встановлення граничні торговельні надбавки (націнки) на продукцію громадського харчування у розмірі 40 відсотків.

Доводи позивача про те, що НУ «Одеська морська академія» не здійснює діяльність у сфері роздрібної торгівлі, а тому на нього не розповсюджуються вимоги щодо торговельної надбавки зазначеного висновку не спростовують, адже останній здійснює діяльність з виробництва та реалізації продукції громадського харчування, організації її споживання, яка підпадає під дію вказаного розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 06 вересня 2017 року № 790/А-2017.

Таке розпорядження на час спірних правовідносин було чинним, не оскаржене, тож підстави, які унеможливлювали його застосування, були відсутні.

Також не беруться до уваги доводи позивача про те, що НУ «Одеська морська академія» не є суб`єктом правовідносин щодо торговельної надбавки (націнки), позаяк не отримує прибуток від реалізованої продукції, оскільки, як зазначено вище, державне регулювання цін шляхом встановлення торговельної надбавки в спірному випадку поширює свою дію на всі вищі навчальні заклади, що належать до конкретного регіону (в даному випадку Одеської області), незалежно від того, чи вони здійснюють прибуткову діяльність чи ні.

З урахуванням наведеного, доводи позивача про те, що на його діяльність, пов`язану з виробництвом та реалізацією продукції громадського харчування та організацією її споживання, не розповсюджуються вимоги Закону № 5007-VI та розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 06 вересня 2017 року № 790/А-2017 щодо торговельної надбавки (націнки), є необґрунтованими та спростовуються вказаним.

А отож вимоги розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 06 вересня 2017 року № 790/А-2017 підлягали врахуванню позивачем під час розрахунку добової вартості харчування курсантів, які навчаються за контрактом, слухачів підготовчих курсів навчально-методичного центру довузівської підготовки.

Водночас, як свідчать обставини цієї справи, позивач встановив добову вартість харчування для курсантів, які навчаються за контрактом, слухачів підготовчих курсів навчально-методичного центру довузівської підготовки з 01 липня 2018 року до 55,5 відсотків, а з 01 серпня 2019 року до 55,2 відсотків.

Тобто НУ «Одеська морська академія» при розрахунку добової вартості харчування для курсантів проігнорував вимоги згаданого розпорядження та застосував торговельну надбавку, що значно перевищує встановлений розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 06 вересня 2017 року №790/А-2017 її граничний розмір - 40 відсотків.

За наведених обставин, Верховний Суд уважає, що застосування до НУ «Одеська морська академія» адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 06 вересня 2017 року № 790/А-2017 при розрахунку добової вартості харчування для курсантів згідно з рішенням Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 07 лютого 2020 року № 2 є правомірним. А тому висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності правових підстав для скасування оскаржуваного рішення відповідача в цій частині є помилковими.

З урахуванням вказаного, Суд констатує, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права при вирішенні спору в цій частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, повно встановили обставини справи, проте допустили неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у цій справі судові рішення підлягають скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення від 07 лютого 2020 року № 2 в частині накладення штрафу у розмірі 20 755,77 грн та вилучення необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 20 755,77 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову, а в частині задоволених позовних вимог про протиправним та скасування рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення від 07 лютого 2020 року № 2 в частині накладення штрафу у розмірі 189 139,97 грн та вилучення необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 189 139,97 грн. з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у позові.

Щодо покликань скаржника на те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права під час вирішення спору в частині завищення позивачем граничної торговельної надбавки (націнки), а саме ухвалив оскаржувану постанову в цій частині на підставі недопустимих доказів, суд касаційної інстанції зазначає, що скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції в згаданій частині та приймає нове рішення, у зв`язку з чим не убачає необхідності надання їм оцінки.

Судові витрати

З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 420/1461/20 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення від 07 лютого 2020 року № 2 в частині накладення штрафу у розмірі 20 755,77 грн та вилучення необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 20 755,77 грн.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення від 07 лютого 2020 року № 2 в частині накладення штрафу у розмірі 20 755,77 грн та вилучення необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 20 755,77 грн.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 420/1461/20 скасувати в частині задоволених позовних вимог про протиправним та скасування рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення від 07 лютого 2020 року № 2 в частині накладення штрафу у розмірі 189 139,97 грн та вилучення необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 189 139,97 грн.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 420/1461/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач судді А.Г. Загороднюк В.М. Соколов Л.О. Єресько