Справа № 580/4386/23
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4386/23 Головуючий у 1-й інстанції: Паламар П.Г.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 49 від 15.12.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу звернення із заявою про призначення пенсії (09.12.2022).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №49 від 15.12.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.12.2022; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 09.12.2022 та прийняти рішення про призначення пенсії відповідно до пункту п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.12.2022; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно диплому серії НОМЕР_1 від 16.07.1982 позивач у період з 01.09.1980 по 16.07.1982 навчався в Технічному училищі №19, м. Красний Лиман Донецької області, за професією помічник машиніста електровоза-паровоза, з присвоєнням кваліфікації помічника машиніста електровоза-паровоза, слюсаря третього розряду.

Період навчання становить 1 рік 10 місяців 16 днів.

Згідно військового квитка НОМЕР_2 позивач у період з 20.11.1982 по 16.11.1984 проходив строкову військову службу (1 рік 11 місяців 27 днів).

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 :

- з 01.09.1980 по 16.07.1982 - навчався в Технічному училищі №19 м. Красний Лиман Донецької області;

- з 19.07.1982 по 16.11.1982 - помічник машиніста електровоза;

- з 20.11.1982 по 16.11.1984 - служба в армії;

- з 07.01.1985 по 21.09.1987 - помічник машиніста електровоза;

- з 12.10.1987 по 17.11.1987 - машиніст бульдозера;

- з 19.11.1987 по 02.06.1988 - навчання в дортехшколі;

- з 08.06.1988 по 08.07.1988 - машиніст бульдозера;

- з 28.09.1988 по 28.04.2009 - водій;

- з 06.05.2009 по 18.07.2022 - машиніст електровоза.

Зарахування цих періодів роботи узгоджується з розрахунком стажу №ПС:49, проведеного територіальним органом Пенсійного фонду України, а саме до 11.10.2017:

- з 01.09.1980 по 16.07.1982 - навчання за фахом (1 рік 10 місяців 16 днів);

- з 19.07.1982 по 16.11.1982 - помічник машиніста електровоза Список №2 (3 місяці 28 днів);

- з 20.11.1982 по 16.11.1984 - військова строкова служба (1 рік 11 місяців 27 днів);

- з 07.01.1985 по 21.09.1987 - помічник машиніста електровоза Список №2 (2 роки 8 місяців 15 днів);

- з 06.05.2009 по 11.10.2017 - машиніст електровоза Список №2 (8 років 6 місяців).

При цьому, згідно довідки про пільговий стаж за період роботи в АТ «Укрзалізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Лиманське локомотивне депо» від 10.01.2020 №02/45, пільговий стаж ОСОБА_1 за період з 19.07.1982 по 16.11.1982 та з 07.01.1985 по 21.09.1987 становить 3 роки 0 місяців 13 днів.

Згідно довідки про пільговий стаж за період роботи в АТ «Укрзалізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Лиманське локомотивне депо» від 30.12.2020 №02/45, пільговий стаж ОСОБА_1 за період з 06.05.2009 по 11.10.2017 становить 8 років 5 місяців 6 днів.

Матеріали справи свідчать, що 09.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Станом на момент звернення із заявою вік позивача становив 59 років 3 місяці 6 дні.

Водночас, рішенням ГУ ПФ в Черкаській області №49 від 15.12.2022, прийнятим у порядку екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років. У рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 41 рік 05 місяців та 15 днів. До страхового стажу зараховані всі періоди роботи. Однак пільговий стаж за вислугу років становить 8 років 05 місяців 6 днів.

Вважаючи таке рішення протиправним і таким, що не відповідає пільговому стажу позивача, останній звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення, зокрема, тим, що оскільки період навчання і військової строкової служби також враховується до пільгового стажу, то станом на 10.10.2017 позивач мав достатній період пільгового стажу, необхідний для призначення пенсії згідно п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Поряд з цим, суд першої інстанції зауважив, що оскільки питання призначення пенсії належить до дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду України, то належним способом захисту прав ОСОБА_1 є покладення на ГУ ПФ в Донецькій області обов`язку повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення про призначення пенсії.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що за принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача здійснювався ГУ ПФ в Черкаській області, а не ГУ ПФ в Донецькій області.

Колегія суддів частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта частково обґрунтованими, враховуючи наступне.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до п. 2-1 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегією суддів враховується, що Закон України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» набрав чинності 11.10.2017.

Тобто, пенсії за вислугу років згідно приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначаються за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного Законом України «Про пенсійне забезпечення» страхового і спеціального стажу.

У свою чергу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно із ст. 7 Закону № 1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Отже, особливістю пенсій за вислугу років є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Приписи ст. 51 Закону № 1788-XII визначають, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

За правилами статті 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Пунктом «а» статті 55 Закону № 1788-XII (у редакції, що діяла до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII) встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення». До зазначеного Списку включені машиністи і помічники машиністів електровозів.

Згідно 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, пільговий стаж позивача у спірний період підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_4 , дипломом НОМЕР_1 від 16.07.1982, військовим квитком серії НОМЕР_2 та довідками про пільговий стаж за період роботи в АТ «Укрзалізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Лиманське локомотивне депо».

У свою чергу, із змісту рішення ГУ ПФ в Черкаській області №49 від 15.12.2022 вбачається, що територіальним органом Пенсійного фонду України підтверджено наявність у ОСОБА_1 страхового стаж у обсязі 41 рік 05 місяців 15 днів та зарахування всіх періодів роботи. Однак у цьому рішенні до 11.10.2017 визначено пільговий стаж позивача строком 8 років 05 місяців 6 днів та у зв`язку з цим відмовлено у призначенні пенсії за п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Разом з тим, судом апеляційної інстанції враховується, що частиною 1 статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» передбачено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Таким чином, законодавцем прямо визначено, що період навчання у професійно-технічному навчальному закладі може бути зараховано до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, лише за умови зарахування на роботу за набутою професією.

Як було встановлено раніше, із змісту диплома серії НОМЕР_1 від 16.07.1982 вбачається, що позивач у період з 01.09.1980 по 16.07.1982 навчався в Технічному училищі №19, м. Красний Лиман Донецької області, за професією помічник машиніста електровоза-паровоза, з присвоєнням кваліфікації помічника машиніста електровоза-паровоза, слюсаря третього розряду. При цьому, згідно відомостей трудової книжки позивач з 19.07.1982 прийнятий на посаду помічника машиніста електровоза після закінчення ПТУ №-19.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що після навчання у професійно-технічному навчальному закладі ОСОБА_1 зарахований на роботу за набутою професією, а тому період навчання повинен бути зарахований в стаж по спеціальності, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Викладене свідчить, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за умови навчання за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, роботи за професією або зайняття посади, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на момент призову на строкову військову службу.

Згідно записів у військовому квитку серії НОМЕР_2 позивач у період з 20.11.1982 по 16.11.1984 проходив строкову військову службу. При цьому, до моменту призову на строкову військову службу ОСОБА_1 працював на посаді помічника машиніста та електровоза.

За таких обставин, враховуючи те, що позивач до призову на строкову військову службу, працював за професією, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що час проходження строкової військової служби має бути зарахований до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, з урахуванням відомостей трудової книжки серії НОМЕР_3 , довідок про пільговий стаж за період роботи в АТ «Укрзалізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Лиманське локомотивне депо», розрахунку стажу №ПС:49, до 11.10.2017 року за спеціальністю ОСОБА_1 працював більше 15 років:

- з 01.09.1980 по 16.07.1982 - навчання за фахом (1 рік 10 місяців 16 днів);

- з 19.07.1982 по 16.11.1982 - помічник машиніста електровоза Список №2 (3 місяці 28 днів);

- з 20.11.1982 по 16.11.1984 - служба в армії (1 рік 11 місяців 27 днів);

- з 07.01.1985 по 21.09.1987 - помічник машиніста електровоза Список №2 (2 роки 8 місяців 15 днів);

- з 06.05.2009 по 11.10.2017 - машиніст електровоза Список №2 (8 років 6 місяців).

Поряд із цим, як правильно встановлено судом першої інстанції, до спеціального стажу роботи ГУ ПФ в Черкаській області враховано лише 8 років 05 місяців 6 днів, що суперечить навіть власним розрахункам органу Пенсійного фонду України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова ГУ ПФ в Черкаській області у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи є безпідставною.

Отже, є правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФ в Черкаській області від 15.12.2022 №49 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. «а» ст. 55 Закону № 1788-XII з 09.12.2022.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 58 указаного Закону Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статутом Пенсійного фонду.

Суд першої інстанції правильно вказав, що з огляду на наведені вище положення Закону № 1058-IV вирішення питання про призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням територіального органу Пенсійного фонду України, у зв`язку з чим належним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 є покладення на відповідний орган обов`язку з повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 09.12.2022 та прийняття рішення про призначення пенсії відповідно до п. «а» ст. 55 Закону №1788-ХІІ з 09.12.2022.

Разом з тим, покладаючи відповідний обов`язок на ГУ ПФ в Донецькій області, суд першої інстанції не врахував такого.

Положеннями п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить, що з урахуванням принципу екстериторіальності призначення пенсії у випадку скасування судом рішення про відмову в її призначенні має здійснюватися саме тим територіальним органом Пенсійного фонду України, якого було уповноважено розглядати подану особою заяву вперше. До компетенції ж органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи (у спірному випадку ГУ ПФ в Донецькій області) належить здійснення виплати пенсії після її призначення органом, який розглядає відповідну заяву.

Відтак, у спірному випадку обов`язок з повторного розгляду та прийняття рішення про призначення позивачу пенсії має бути покладено саме на ГУ ПФ в Черкаській області як орган, який прийняв протиправне рішення про відмову у такому призначенні.

У свою чергу, у межах цього спору ГУ ПФ в Донецькій області виконало виключно 2 функції: прийняло документи та повідомило про результати їх розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, що свідчить про те, що жодних рішень владно-розпорядчого характеру, які б призводили до зміни чи встановлення прав та обов`язків позивача, останнім не приймалось.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, однак, обираючи спосіб захисту порушених прав позивача, не врахував, яким саме територіальним органом Пенсійного фонду України вони мають бути відновлені за чинного правового регулювання.

Таким чином, висновок суду першої інстанції в частині покладення на ГУ ПФ в Донецькій області вчинити дії не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідній частині із прийняттям у ній нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що частково спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його частково скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) про призначення пенсії від 09.12.2022 та прийняти рішення про призначення пенсії відповідно до пункту п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.12.2022.

Прийняти у цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) про призначення пенсії від 09.12.2022 та прийняти рішення про призначення пенсії відповідно до пункту п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.12.2022.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.