Справа № 280/3633/19
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 грудня 2023 року

м. Київ

справа №280/3633/19

адміністративне провадження № К/9901/19443/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Берназюк Я.О., Коваленко Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.03.2020 (суддя - Новікова І.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020 (судді - Мельник В.В., Сафронова С.В., Чепурнов Д.В.)

у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 13.12.2018 №ЗП 2227/580/АВ/П/ТД-ФС.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31.10.2018 до ГУ Держпраці у Запорізькій області надійшов лист ГУ ДФС у Запорізькій області від 30.10.2018 №37510/10/08-01-13-04-08 щодо проведення перевірки суб`єктів господарювання.

12.11.2018 заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області видано наказ №1905 «Про проведення інспекційного відвідування», яким наказано організувати здійснення інспекційного відвідування, зокрема ФОП ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю та проведення у термін по 30.11.2018.

У період з 14.11.2018 по 23.11.2018 проведено інспекційне відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, за результатами якої складено Акт №ЗП2227/580/АВ від 23.11.2018.

Відповідно до висновків Акту перевірки №ЗП2227/580/АВ від 23.11.2018 встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 положень ч. 3 ст. 24, ст. 253 КЗпП України, а саме зазначено, що на час проведення інспекційного відвідування (14.11.2018) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 були допущені до роботи без належного оформленого трудового договору, а саме без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, що є порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Крім того, згідно інформації органів ДФС у м. Енергодарі станом на 14.11.2018 єдиний соціальний внесок за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не перераховувався ФОП ОСОБА_1 , що є порушенням статті 253 КЗпП України.

13.12.2018 ГУ Держпраці у Запорізькій області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП 2227/580/АВ/П/ТД-ФС, якою на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України до Позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 670140,00 грн.

Позивач, не погодившись з постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, звернувся до суду.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що підставою для накладення штрафних санкцій стало твердження відповідача про допуск до роботи громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 без оформлення трудових відносин та повідомлення податкового органу про прийом зазначених осіб на роботу. Разом з тим, зі всіма вищезазначеними особами у встановленому порядку було укладено трудові договори. Покликався на те, що ним дійсно не було в установленому порядку повідомлено органи ДФС про прийняття працівників на роботу, за що до нього застосовано штрафні санкції, які були у встановленому порядку сплачено у добровільному порядку. Враховуюч ивкладене, приймаючи постанову про накладення штрафних санкцій, відповідач фактично вдруге притягнув його до відповідальності за один і той самий вид правопорушення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.03.2020, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020, позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 13.12.2018 №ЗП 2227/580/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що висновок відповідача про недотримання позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України в частині не подання повідомлення про прийом на роботу є обґрунтованим, проте застосування штрафної санкції за таке порушення за абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України є безпідставним, оскільки зазначене порушення не вважається допуском до роботи без укладання трудового договору.

При цьому, суди звернули увагу в оскаржуваних рішеннях на недолік спірної постанови про накладення на позивача штрафу, відповідно до змісту якої позивача притягнуто до відповідальності на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України. Водночас, враховуючи суму штрафної санкції, застосованої до позивача - 670140,00 грн., суди дійшли висновку, що такий розмір застосованої штрафної санкції відповідає положенням абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Крім того, суди виходили з того, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, за порушення порядку перерахування єдиного внеску за найманих працівників позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ГУ ДФС у Запорізькій області від 04.01.2019 №5. Крім того, ГУ ДФС у Запорізькій області було прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким ФОП ОСОБА_1 донараховано єдиного внеску на суму 13585,44 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 5278,80 грн.

Враховуючи викладене, суди дійшли висновку, що позивача вже було притягнуто до відповідальності за неперерахування єдиного внеску за найманих працівників, а тому застосування штрафу відповідно до статті 265 КЗпП України є надмірним та таким, що суперечить положенням статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В обґрунтування касаційної скарги відповідач покликається на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як на підставу касаційного оскарженя відповідач покликається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки судами попередніх інстанцій не враховано висновки судів, викладені у справах №821/851/17, №820/1432/17, №822/723/17, №400/1821/19, №804/6962/17, №620/392/19, №620/932/19, №280/5473/19.

Покликається на те, що суди дійшли помилкового висновку щодо наявності підстав для скасування спірної постанови, оскільки неподання повідомлення органам ДФС про прийняття працівників на роботу, навіть за наявності трудового договору про прийняття на роботу, є порушенням, яке розглядається як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, що встановлено під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .

Просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС України презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

Ухвалою Верховного Суду від 22.09.2020 відкрито касаційне провадження на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України. Як на підставу касаційного оскарженя відповідач покликається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки судами попередніх інстанцій не враховано висновки судів, викладені у справах №821/851/17, №820/1432/17, №822/723/17, №400/1821/19, №804/6962/17, №620/392/19, №620/932/19, №280/5473/19.

Досліджуючи доводи касаційної скарги та підстави касаційного оскарження судом встановлено наступне.

Так, у справах №820/1432/17, №822/723/17, №804/6962/17, №620/392/19, №400/1821/19, №821/851/17 (постанови Верховного Суду від 04.07.2018, від 26.09.2018, від 24.10.2019, від 25.11.2019, від 12.03.2020, 09.07.2020 відповідно) предметом спору були дії та постанови управління Держпраці про накладення на позивачів штрафу на підставі п. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України за допущення до роботи працівників без оформлення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення нарахування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття на роботу.

Зокрема, в межах розгляду цих справ судами було встановлено, що працівники позивачів (суб`єктів господарювання) виконували роботу на підставі цивільно-правових договорів, водночас договори, укладені суб`єктами господарювання з фізичними особами мали ознаки трудового характеру, оскільки не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язані із сами процесом праці, що є характерним для трудових відносин.

Здійснивши касаційний перегляд рішень судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд у справах №820/1432/17, №822/723/17, №804/6962/17, №620/392/19, №400/1821/19, погодився з висновками судів попередніх інстанцій, а у справі №821/851/17 констатував недотримання позивачами у зазначених справах вимог статті 24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та як наслідок, правомірність постанов про накладення на суб`єктів господарювання штрафних санкцій.

Водночас, у справі яка розглядається судами попередніх інстанцій встановлено, і не є спірним, що позивачем укладено з працівниками трудові договори, а застосування до позивача штрафних санкцій було зумовлено неподанням позивачем повідомлення органам ДФС про прийняття працівників на роботу.

Таким чином, правовідносини у справах №820/1432/17, №822/723/17, №804/6962/17, №620/392/19, №400/1821/19, №821/851/17, які визначені відповідачем як підстава касаційного оскарження, та у справі, яка є предметом касаційного перегляду, не є подібними.

Покликання відповідача на висновки судів у справах №620/932/19, №280/5473/19 як на підставу касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є безпідставним, оскільки висновки Верховного Суду у цих справах відсутні.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням наведеного, касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, підлягає закриттю.

Керуючись статтями 345, 339 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

у х в а л и в:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.03.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020 у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови, - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко