Справа № 460/2112/21
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 460/2112/21

адміністративне провадження № К/990/33743/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Губської О.А.,

суддів: Білак М.В., Мацедонської В.Е.

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року, постановлену у складі судді Нор У.М., та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року, ухвалену у складі колегії суддів: Заверухи О.Б., (доповідач), Гінди О.М., Пліша М.А.,

І. Суть спору

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, яке набрало законної сили 14 грудня 2021 року, позов ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задоволено частково.

2.1. Визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11.12.2020 № 333-о «Про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 ».

2.2. Поновлено ОСОБА_1 , зарахованого у розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на посаду та у податкову міліцію з 24 грудня 2020 року.

2.3. Зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 02.11.2021.

2.4. Визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 23.12.2020 № 92 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

2.5. У решті позовних вимог відмовлено.

3. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року замінено сторону виконавчого провадження у справі №460/2112/21 з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби () його правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (44082145). Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі № 460/2112/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаду та у податкову міліцію з 24 грудня 2020 року та нарахування і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 грудня 2020 року по 02 листопада 2021 року в межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.

4. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишено без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року залишено без змін.

5. Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2022 року касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задоволено частково.

5.1. Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року скасовано в частині задоволення вимоги ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.

5.2. У іншій частині ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року залишено без змін.

6. 28 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у якій просив замінити сторону виконавчого провадження з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на Бюро економічної безпеки України.

7. Вказана заява мотивована тим, що зміст чинного законодавства свідчить про перехід публічно-владних функцій податкової міліції Офісу великих платників податків ДФС до Бюро економічної безпеки України (далі БЕБ). Вказує, що розділ «Податкова міліція» виключено з Податкового кодексу України саме на підставі Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», крім того, чинна підслідність податкової міліції перейшла до БЕБ. Звертає увагу на те, що на звернення в БЕБ від 06 березня 2023 року отримано скан-копію спільного наказу Офісу великих платників податків ДФС та БЕБ від 08 грудня 2021 року № 91/44 «Про передачу матеріально-технічних ресурсів, озброєння та спеціальних засобів», додатком 1 до якого є Передавальний акт від 24 грудня 2021 року. Вважає, що враховуючи вищевикладене, саме БЕБ є належним безальтернативним правонаступником Офісу ВПП ДФС.

ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

8. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому провадженні у справі №460/2112/21, відмовлено повністю.

9. Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився також суд апеляційної інстанції, виходив з того, що виконавчий лист у цій справі видано на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, яким зобов`язано поновити ОСОБА_1 , зарахованого у розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на посаду та у податкову міліцію з 24 грудня 2020 року, зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 грудня 2020 року по 02 листопада 2021 року, а відтак спір у цій справі стосується проходження публічної служби, а не публічно-владних управлінських функцій. Таким чином, на думку судів попередніх інстанцій, обов`язок боржника, що випливає з рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, не стосується публічно-владних функцій у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску чи інших функцій. Відтак, у спірних правовідносинах заміна Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби як боржника за вказаним рішенням, яке з 22 жовтня 2020 року в стані припинення, може мати місце виключно у випадку фактичного її вибуття внаслідок припинення. Враховуючи те, що зобов`язання, яке випливає з рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, не стосувалося публічно-владних функцій, та запис про припинення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній, суди прийшли до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні.

ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції

10. Не погоджуючись з такими рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про заміну сторони виконавчого провадження. Замінити сторону виконавчого провадження з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на Бюро економічної безпеки України.

11. В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами не було досліджено передавальний акт від 24 грудня 2021 року, який є доказом правонаступництва БЕБ. Відповідно до п. 7 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074 майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом. Позивач зазначає, що на його звернення в БЕБ від 06.03.2023 ним отримано скан-копію спільного наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України та БЕБ від 08.12.2023 № 91/44 «Про передачу матеріально-технічних ресурсів, озброєння та спеціальних засобів» додатком 1 до нього являється передавальний акт від 24.12.2021, копію якого ним додано до касаційної скарги.

11.1. Скаржник зазначає, що зміст чинного законодавства свідчить про перехід публічно-владних функцій податкової міліції Офісу великих платників податків ДФС до Бюро економічної безпеки України. Звертає увагу на те, що розділ «Податкова міліція» виключено з Податкового кодексу України саме на підставі Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», крім того, чинна підслідність податкової міліції перейшла БЕБ. Вважає, що враховуючи вищевикладене, саме БЕБ є належним безальтернативним правонаступником Офісу ВПП ДФС.

11.2. При цьому позивач посилається на висновки Касаційних цивільного та господарського судів щодо правонаступництва за умови наявності передавального акту з урахуванням п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074.

12. Бюро економічної безпеки України подало відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 , а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року - залишити без змін.

13. Позивач в свою чергу подав відповідь на відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні відзиву Бюро економічної безпеки України.

14. Крім того, від позивача надійшли клопотання про зміну чи доповнення касаційної скарги від 15.11.2023 та 16.11.2023, в яких він доповнив свою касаційну скаргу інформацією стосовно практики Верховного Суду та ЄСПЛ щодо незаконного звільнення та інформацією стосовно статусу податкової міліції.

15. Бюро економічної безпеки України подало заперечення (на відповідь на відзив на касаційну скаргу), в яких просить не враховувати подані ОСОБА_1 доповнення (зміни) до касаційної скарги після 28.09.2023 з підстав пропуску строку, визначеного частиною першою статті 337 КАС України, в тому числі доповнення (зміни) від 15.11.2023 та 16.11.2023. Касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року - залишити без змін.

16. Позивачем, в свою чергу, подано додаткові пояснення до вказаних заперечень. Також від позивача надійшли клопотання про долучення доказів від 16.11.2023 та від 04.12.2023, а саме копії листа Мінфіну №161140-03/Р-78/23/2110 від 15.11.2023, зміст якого стосується статусу податкової міліції та відповідь від Голови комісії з реорганізації ДФС України від 25.10.2023 №63000-01/2011 та лист Мінфіну від 10.10.2023 №16140-03/Р-78/21/1875.

17. Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби відзив на касаційну скаргу не надіслав, що в силу частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.

ІV. Оцінка Верховного Суду

18. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених у статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, виходить із такого.

19. Відповідно до ухвали Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права чи, що є підставою касаційного оскарження згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України.

20. Спірним у розглядуваному випадку є питання визначення правонаступника боржника у виконавчому листі.

21. За приписами частин першої та третьої статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Ухвалу суду за результатами вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом.

22. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина четверта статті 379 КАС України).

23. Статтею 52 КАС України закріплені положення стосовно процесуального правонаступництва та указано, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

24. За змістом частин першої та другої статті 15 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

25. Абзацом 1 частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII обумовлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

26. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок).

27. Пунктами 5, 6, 7, 8 цього Порядку передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади -- до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом. У разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс. Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади, що ліквідується, та визначає суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу.

Внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

28. Системний спосіб тлумачення указаних норм свідчить про те, що підставами для залучення до участі у справі правонаступника сторони суб`єкта владних повноважень є або припинення суб`єкта владних повноважень в результаті реорганізації чи ліквідації, або повне чи часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого (іншим) внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

29. У постанові від 22.01.2020 у справі № 2а-15057/09/2670 Верховний Суд указав, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

29.1. Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції (постанова Верховного Суду у від 12.06.2018 у справі № 2а-23895/09/1270).

30. Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

31. При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

32. Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

33. Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами)) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.

34. При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

35. У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другого відповідача суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

36. Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.

37. Указані правові висновки щодо правонаступництва зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №9901/348/19.

38. Вирішуючи питання публічного правонаступництва, Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18 виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме: тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

39. У цій постанові Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

39.1. Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).

40. У випадку повного правонаступництва до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівниками.

41. Такий підхід ґрунтується на конституційних принципах безперервності процесу державного управління та відповідальності держави перед людиною за свою діяльність.

42. Колегія суддів ураховує, що спір між сторонами цієї справи виник у відносинах публічної служби та стосувався поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а не у відносинах, що пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції.

43. У такому випадку заміна Офісу великих платників ДФС, як боржника за вказаним рішенням, може мати місце виключно у випадку його фактичного вибуття внаслідок припинення.

44. Аналогічна правова позиція викладена у схожих за змістом правовідносинах у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18, від 13.10.2021 у справі № 803/130/16, від 06.10.2022 у справі № 600/2258/21-а, від 15.12.2022 у справі № 826/8906/15, від 24.01.2023 у справі № 300/7605/21, від 31.01.2023 у справі № 380/4967/22, від 01.03.2023 у справі №120/14457/21-а, від 09 червня 2023 року у справі №1.380.2019.005477, від 09 листопада 2023 року у справі № 300/6212/21.Підстав для відступу від такого висновку колегія суддів не вбачає.

45. За правилами частин першої та п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

46. Із матеріалів справи слідує, що 05 серпня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію рішення засновників (учасників) Офісу великих платників Державної фіскальної служби щодо припинення такого як юридичної особи в результаті реорганізації.

47. Разом з тим, запис про припинення Офісу великих платників Державної фіскальної служби у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент вирішення судом питання про заміну боржника у виконавчому провадженні відсутній.

48. Водночас обов`язок боржника (Офісу великих платників Державної фіскальної служби), який слідує із рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року стосується поновлення позивача на роботі та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто не стосується публічно-владних функцій відповідача.

49. Запис про припинення Офісу великих платників Державної фіскальної служби в Реєстрі на момент вирішення судами попередніх інстанцій питання про заміну боржника у виконавчому провадженні відсутній.

50. Ураховуючи, що суть спору у цій справі не стосується публічно-владних функцій і на момент вирішення судами питання про заміну боржника у виконавчому провадженні до Реєстру не був унесений запис про припинення Офісу великих платників Державної фіскальної служби, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про заміну боржника у виконавчому провадженні.

51. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень у цій частині відсутні.

52. При цьому, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що посилання скаржника на передавальний акт від 24 грудня 2021 року, як на доказ правонаступництва БЕБ, є необгрунтованими, оскільки такий акт не підтверджує здійснення публічного правонаступництва у спірних правовідносинах.

53. Також, безпідставними є посилання скаржника на пункт 7 Положення №1074, оскільки вказаним пунктом визначено перехід правонаступникові на підставі передавального акта суто майнових прав та обов`язків органів виконавчої влади та не передбачено переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції).

54. Щодо посилання позивача на те, що судами попередніх інстанцій не застосовано практику Верховного Суду в цивільних та господарських справах, в якій згадується про передавальний акт, колегія суддів зазначає, що у вказаних справах мова йде про правонаступництво суб`єктів господарювання у приватно-правових відносинах, а не суб`єктів владних повноважень у публічно-правових відносинах, тобто у зазначених позивачем постановах Верховного Суду не йдеться про правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво), а тому така практика не є релевантною до вказаних правовідносинах.

55. При цьому питання правонаступництва у приватно-правових та публічно правових відносинах регулюються різними нормативно-правовими актами та їх не можна ототожнювати. Так, як вже було зазначено вище, публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва.

56. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

57. Доводи скаржника не спростовують висновків судів і зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин. З огляду на це підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

58. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

59. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій постановлені законні і обґрунтовані судові рішення, які ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

VІ. Судові витрати

60. З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року у справі №460/2112/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. А. Губська

Судді М.В. Білак

В.Е. Мацедонська