Справа № 320/18112/23
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

22 грудня 2023 року Київ Справа № 320/18112/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про залишення позовної заяви без розгляду ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 28.06.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представником відповідача подано заяву про залишення позову без розгляду, яка обґрунтоване тим, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з позовною заявою, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 16.05.2023, у якому оскаржує відмову відповідача щодо виготовлення та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, 29.01.2020 та 01.01.2022. Зокрема, зазначає, що позивач дізнався про порушення свого права на перерахунок пенсії, у тому числі і відсутності сформованої довідки, 1 січня відповідного року. Таким чином, звернувшись до суду 16.05.2023 з вимогами щодо оформлення довідок про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, 29.01.2020 та 01.01.2022 позивач пропустив шестимісячний строк, визначений частиною другої статті 122 КАС України.

Позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що Міністерство юстиції України систематично безпідставно на запити позивача, щодо виготовлення та направлення до ГУ ПФ в м. Києві нової довідки про розмір грошового забезпечення, відповідало відмовами посилаючись на відсутність правових підстав, тому в 2019 році позивач звернувся за захистом своїх прав до Окружного адміністративного суду м. Києва. Зауважив, що Окружний адміністративний суду м. Києва рішенням від 11.04.2022 у адміністративній справі № 640/11315/19 позов було задоволено частково. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2022 залишено без змін. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 01 травня 2023 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 квітня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03 2023 у справі № 640/11315/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії. Позивач вказує, що у період з 27.06.2019 року по 01.05.2023 року не мав права подавати позови до Міністерства юстиції України з тим самим предметом та з тих самих підстав, тому позовну заяву про визнання протиправними діянь (дій чи бездіяльності) Міністерства юстиції України щодо відмови у складанні та поданні до ГУ ПФ в м. Києві оновлених довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 та зобов`язання вчинити належні дії позивачем було подано 19.05.2023 року.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Окрім того, частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли щодо відмови Міністерством юстиції України підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оновлених довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , для перерахунку його пенсії з 01.04.2019, 01.02.2020, 01.02.2022.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій відповідача протиправними - 22.05.2023.

В поданій заяві про поновлення строку на звернення до адміністративного суду зазначає, що він у період з 27.06.2019 року по 01.05.2023 року не мав права подавати позови до Міністерства юстиції України з тим самим предметом та з тих самих підстав, тому рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі №640/11315/19 оскаржувалось. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 01.05.2023 відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, після чого позивач звернувся із позовною заявою до суду.

Оцінюючи викладені позивачем доводи щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Положеннями статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку на звернення до суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви або клопотань, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Як вже зазначалось, відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в його ухвалі від 02 березня 2020 року у справі №420/4352/19 (адміністративне провадження № К/9901/3023/20).

Верховний Суд у своїй постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 826/14417/18 (касаційне провадження № К/9901/7611/19) зазначив, що у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, положення «повинна» (яке міститься у статті 122 КАС України) слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Схожий висновок викладено Верховним Судом у його постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 140/2513/19 (адміністративне провадження № К/9901/4012/20).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду суд керується практикою Європейського суду з прав людини, яка, в силу приписів частин першої, другої статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судом як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Зокрема, у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Зазначені висновки Європейського суду з прав людини використовуються і Верховним Судом, що, як приклад, відображено у його постанові від 26 лютого 2020 року у справі №826/14417/18 (касаційне провадження № К/9901/7611/19).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації процесуальних прав у строк встановлений процесуальним законом та судом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд про що останнім зазначається, зокрема, в ухвалі від 20 жовтня 2020 року по справі № 640/18388/18.

Разом з тим, як встановлено судом, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача (як правонаступника ДПтС України) щодо не підготування та не подання до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідок про розмір грошового забезпечення позивача за посадою заступника Голови ДПтС України (з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років та наступних додаткових видів грошового забезпечення: надбавка як державному експерту з питань таємниць надбавка за службу в умовах режимних обмежень, надбавка за інтенсивність служби, премія) для перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року та з 01 січня 2019 року;

- зобов`язати відповідача (як правонаступника ДПтС України) підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення позивача за посадою заступника Голови ДПтС України (з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням. відсоткової надбавки за вислугу років та наступних додаткових видів грошового забезпечення: надбавка як державному експерту з питань таємниць надбавка за службу в умовах режимних обмежень, надбавка за інтенсивність служби, премія) для перерахунку пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2022 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Міністерства юстиції України щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідки про розмір грошового забезпечення за посадою заступника Голови Державної пенітенціарної служби України з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років визначених з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» в редакції на час звернення з заявою, з врахуванням складових постанови Кабінету Міністрів України 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», для перерахунку пенсії з 01 квітня 2018 року.

Зобов`язано Міністерство юстиції України скласти та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за посадою заступника Голови Державної пенітенціарної служби України з зазначенням у довідці, в тому числі, окладу за спеціальним (військовим) званням генерал-лейтенант внутрішньої служби - коефіцієнт 0,92 та надбавки, відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, за вислугу років 25 і більше - 50 відсотків, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час виникнення права на перерахунок пенсії 01 квітня 2018 року), для перерахунку пенсії з 01 квітня 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2023 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2022 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 01.05.2023 відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України.

При цьому, варто зауважити, що з даним позовом позивач звернувся до суду, з позовними вимогами, в яких фактично просив визнати протиправними дії Міністерства юстиції України, як правонаступника ДПтС України, щодо відмови підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01.04.2019, 01.02.2020, 01.02.2022 та зобов`язання відповідача підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01.04.2019, 01.02.2020, 01.02.2022. Тобто, позовні вимоги стосуються іншого періоду ніж який було охоплено у справі №640/11315/19.

З наведеного вбачається, що підстави пропущення строку на звернення до суду, які було наведено позивачем не поважними причинами до вимог КАС України та є такими, що можуть визнаватися обставинами, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Наведена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка відкладена у постанові від 12.04.2023 у справі № 380/14933/22, де зазначено, що позивач повинен був дізнатися про порушення свого права на перерахунок пенсії, в тому числі і відсутності сформованої довідки, як складової в алгоритмі згаданого перерахунку, 1 січня відповідного року.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 22.05.2023, у якому оскаржує відмову відповідача щодо виготовлення та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, 29.01.2020 та 01.01.2022. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України:

« 1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.».

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини третьої статті 11 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Тобто, кожна особа розпоряджається своїми правами на власний розсуд, незалежно від рішень чи дій інших осіб.

Вважаючи своє право чи інтерес порушеним оскаржуваною відмовою позивач не позбавлений був можливості звернутися до суду з даним позовом у встановлений строк, незалежно від обставин звернення до Окружного адміністративного суду мста Києва з позовом про визнання протиправним та зобов`язання підготувати оновлені довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, 29.01.2020 та 01.01.2022.

За таких обставин суд приходить до висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з підстав, зазначених в заявах позивача про поновлення строку звернення до суду.

Враховуючи наведене судом не встановлено наявність у ОСОБА_1 поважних причин для подання позову поза шестимісячним строком відповідно до статті 122 КАС України.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 КАС України та відповідно до вимог частини третьої статті 123 КАС України.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 240 КАС України про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена. Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись пунктом 8 частини першої статті 240, статтями 122, 123, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженнні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Я.В. Горобцова