Справа № 160/22721/21
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
Вирішуючи вимоги заяви ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини.
27.07.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив вирішити питання про зарахування до трудового стажу роботи позивача у Свердловській виправній колонії №38 Луганської області з 18.10.1995 по 22.11.2002 та призначити пенсію на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.
Відповідно до довідки про наявний страховий стаж від 15.01.2020 №2/0231/51 встановлено, що страховий стаж позивача складає 24 роки. Дата, з якої позивач матиме право на пенсійну виплату 08.09.2022.
Відповідно до форми РС-право до страхового стажу позивача не враховано період відбування покарання у Свердловській виправній колонії Луганської області 18.10.1995 по 22.11.2002.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №160/22721/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.01.2020 «Про відмову у призначенні пенсії»;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 09.08.2021;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.10.2019.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №160/22721/21 набрало законної сили 05.04.2022.

На виконання вказаного рішення суду позивачу 10.11.2022 видано виконавчий лист.

Рішенням від 15.11.2022 №77 Відділ перерахунку пенсій №5 м. Кам`янське відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком та зазначив, що на виконання рішення суду від 04.03.2022 у справі №1660/22721/21 заяву позивача розглянуто повторно і відмовлено у задоволенні заяви від 16.10.2019 про призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного стажу. Відповідач зазначає, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону №1058-ІV становить 26 років. Втім, страховий стаж позивача становить 24 роки 08 місяців 14 днів.

У грудні 2022 позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про примусове виконання судового рішення, додавши до заяви оригінал виконавчого листа.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ус Вітою Олегівною від 27.01.2023 у ВП №70868951 про відкриття виконавчого провадження відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду від 04.03.2022 у справі №160/22721/21.

Судом встановлено, що позивач 06.04.2023 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю у справі №160/22721/21.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №160/22721/21 - відмовлено.

06.04.2023 позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною відмову ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області у перегляді заяви ОСОБА_1 від 16.10.2019 і ухвалити рішення, яким зобов`язати ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №160/22721/21 і розглянути заяву позивача від 16.10.2019 про призначення йому пенсії за віком з урахуванням страхового пенсійного стажу роботи в Свердловській ВК № 38 Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області з 18.10.1995 по 22.11.2002, визнаного вказаним рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 17.04.2023 відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання виконати рішення.

Згідно із розпорядженням щодо призначення повторного автоматизованого розподілу заяви від 30.06.2023, у зв`язку із перебуванням судді Букіної Л.Є. у відпустці, заяву ОСОБА_1 , яка подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України та справу №160/22721/21 передано судді Бондар М.В. для розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 заяву ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 апеляційну ОСОБА_1 - задоволено частково. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 у справі №160/22721/21 скасовано. Адміністративну справу №160/22721/21 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 383 КАС України.

Ухвалою суду від 22.11.2023 заяву ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії призначено до розгляду в порядку письмового провадження; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати до суду докази на підтвердження виконання судового рішення протягом трьох днів з дня отримання копії цієї ухвали.

04.12.2023 до суду від відповідача надійшли пояснення, в яких зазначено таке. На виконання рішення суду від 04.03.2022, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.10.2019 та 15.11.2022 прийнято рішення про відмову у призначення пенсії за № 77, оскільки у заявника на дату звернення відсутній необхідний страховий стаж, передбачений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV). Означене рішення надіслано на адресу ОСОБА_1 повідомленням від 13.12.2022 № 0400-010214-8/126498, складеним відділом обслуговування громадян №11 управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. За результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.10.2019 та наданих до неї документів, відділом перерахунків пенсії №5 управління пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було встановлено, що страховий стаж на дату звернення складає 24 роки 08 місяців 29 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. В рішенні про відмову у призначенні пенсії від 15.11.2022 за №77 ОСОБА_1 роз`яснено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років. Однак, ОСОБА_1 заяву про призначення пенсії з 63 років, за наявним стажем, у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (зі змінами та доповненнями) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 до територіального органу Пенсійного фонду України не подав. Рішення про відмову у призначенні пенсії від 15.11.2022 за № 77 позивачем не оскаржувалося. Таким чином, покладені зобов`язання вчинити певні дії виконані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в межах покладених повноважень.

Також, представник відповідача звернув увагу на порушення позивачем строку звернення до суду з заявою, поданою в порядку статті 383 КАС України.

З приводу строку суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в порушення статті 77 КАС України, не надав жодного доказу на підтвердження дати вручення позивачу рішення.

За таких обставин, суд критично оцінює доводи відповідача щодо порушення позивачем строку звернення до суду з цією заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На підставі статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно зі статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

Таким чином, виконання законного рішення суду гарантує захист прав та свобод особи і є одним із показників утвердження принципу верховенства права у державі.

У Рішенні від 30.06.2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, регламентований статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з частиною 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Таким чином, контроль за виконанням рішення суду, передбачений статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує законні права та інтереси позивача.

Задовольняючи позовну заяву у справі №160/22721/21 суд зауважив, що засуджені мають право на загальних підставах на призначення та отримання пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законодавством про пенсійне забезпечення.

У рішенні від 03.03.2022 у справі №160/22721/21 суд виходив з такого.

«Судом встановлено, що у не зарахований позивачу період він відбував покарання у вигляді позбавлення волі з залученням до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, а тому обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на виправну колонію, яка здійснювала нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

За викладених обставин, внаслідок невиконання виправною колонією обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи у цій установі, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

Отже, суд доходить висновку, що наявність заборгованості виправної колони перед Пенсійним фондом України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Суд також ураховує, що позивач не повинен нести відповідальність у вигляді не призначення чи не отримання пенсії. Маючи документально підтверджений стаж роботи, позивач розраховує, що такий період роботи буде порахований пенсійним органом при призначенні пенсії та вплине на її можливість її призначення. Неможливість підтвердження періодів роботи позивача при відбуванні покарання у колонії у зв`язку з знаходженням колонії на непідконтрольній території маючи при цьому відповідну довідку, надану позивачем, не є підставою для позбавлення останнього на отримання пенсії.»

У рішенні ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 15.11.2022 №77 фактично визнало невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2022 у справі №160/22721/21, не зарахувавши період роботи в Свердловській ВК № 38 Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області з 18.10.1995 по 22.11.2002.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області стосовно нерозгляду заяви позивача від 16.10.2019 про призначення пенсії за віком з урахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №160/22721/21 щодо включення до страхового пенсійного стажу позивача періоду роботи в Свердловській ВК №38 Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області з 18.10.1995 по 22.11.2002.

Отже, суд доходить висновку про задоволення заяви позивача в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно нерозгляду заяви позивача від 16.10.2019 про призначення пенсії за віком з урахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №160/22721/21 щодо включення до страхового пенсійного стажу позивача періоду роботи в Свердловській ВК №38 Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області з 18.10.1995 по 22.11.2002.

Проте, стосовно вимог позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №160/22721/21 суд зазначає, що ця вимога у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд перевіряє виконання рішення суду відповідачем - суб`єктом владних повноважень та у разі наявності підстав для задоволення заяви постановляє ухвалу в порядку статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України, зміст якої також не передбачає розгляд та вирішення додаткових вимог зобов`язального характеру по суті позову.

Згідно з частиною 5 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Враховуючи наведене, суд, згідно з частиною 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Керуючись статтями 243, 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області стосовно нерозгляду заяви позивача від 16.10.2019 про призначення пенсії за віком з урахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №160/22721/21 щодо включення до страхового пенсійного стажу позивача періоду роботи в Свердловській ВК №38 Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області з 18.10.1995 по 22.11.2002

Направити окрему ухвалу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для вжиття заходів щодо усунення порушення, встановленого судом.

Про виконання окремої ухвали повідомити суд не пізніше одного місяця після її надходження.

У задоволенні іншої частини вимог представника позивача відмовити.

Копію окремої ухвали направити учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар