Справа № 140/33864/23
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року ЛуцькСправа № 140/33864/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов`язання витини дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції (далі Відділ примусового виконання рішень ДДВС Міністерства юстиції, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у прийнятті до виконання виконавчого листа від 01.08.2022 №8618/2022 у справі №140/1158/22, виданого Волинським окружним адміністративним судом; визнання протиправним та скасування повідомлення від 23.10.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання; зобов`язання прийняти до виконання виконавчий лист від 01.08.2022 №8618/2022 у справі №140/1158/22, виданий Волинським окружним адміністративним судом з приводу зобов`язання ДФС України оформити та направити подання на призначення пенсії ОСОБА_1 та відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа від 01.08.2022 №8618/2022 у справі №140/1158/22, виданого Волинським окружним адміністративним судом.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06.10.2023 позивачем було подано до суду заяву про видачу виконавчого листа №8618/2022р (повернутого Відділом примусового виконання рішень ДДВС Міністерства юстиції) для продовження примусового виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/1158/22 з приводу зобов`язання ДФС України оформити та направити подання на призначення пенсії ОСОБА_1 .

Позивач повторно звернулася з заявою до Відділу примусового виконання рішень ДДВС Міністерства юстиції для продовження вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, адже на даний момент рішення суду у справі №140/1158/22 фактично не виконано, інформації про порушення кримінального провадження відносно посадових осіб у позивача немає та й вказана обставина не позбавляє прав державного виконавця проводити повторне виконання рішення суду.

23.10.2023 Відділом примусового виконання рішень ДДВС Міністерства юстиції повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання позивачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п.6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням положень ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказані дії відповідача позивач вважає протиправними, а винесене повідомлення таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», адже провадження було закінчене не у зв`язку з фактичним виконання рішення, що суперечить ст. 129-1 Конституції України.

Вказує, що виконавчий документ, який був пред`явлений нею до виконання, цілком відповідає вимогам передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», відтак, правових підстав для його повернення, згідно вказаної статті у відповідача не було, а відтак, а тому його дії прямо суперечать вимогам закону.

З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін з урахуванням параграфу 2 глави 11 розділу II КАС України. Судове засідання призначено на 14 год.00 хв. 21.12.2023.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав.

Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні, що відбулося 21.12.2023 представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання 21.12.2023 не з`явився, матеріалів виконавчого провадження №69762228 не надав.

У судовому засіданні була оголошена перерва до 22.12.2023.

У судове засідання, призначене на 11.00 22.12.2023 сторони не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача 22.12.2023 подав до суду заяву, у якій просив позовні вимоги задовольнити, а справу розглядати за його відсутності.

Згідно із частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відтак, оскільки неприбуття у судове засідання учасників справи, повідомлених належним чином, не перешкоджає розгляду справи, тому виходячи із приписів частини третьої статті 268 КАС України, та враховуючи норму частини четвертої статті 229 КАС України, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.04.2022 №140/1158/22 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, зокрема визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови ОСОБА_1 у оформленні та направленні подання про призначення пенсії та всіх необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження служби на пільгових умовах. Зобов`язано Державну фіскальну службу України області оформити та направити подання про призначення ОСОБА_1 пенсії та всіх необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження служби на пільгових умовах. 01.08.2022 Волинським окружним адміністративним судом позивачу видано виконавчий лист №8618/2022 на виконання рішення цього суду від 27.04.2022 №140/1158/22 в частині зобов`язання Державної фіскальної служби України області оформити та направити подання про призначення ОСОБА_1 пенсії та всіх необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження служби на пільгових умовах.

Як вбачається з позовної заяви, відділом примусового виконання рішень ДДВС Міністерства юстиції 05.09.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69762228, якою було зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

20.02.2023 за невиконання рішення суду державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДДВС Міністерства юстиції винесено постанову про накладення штрафу на боржника Державну фіскальну службу України у розмірі 5100 грн та зобов`язано виконати рішення суду протягом десяти робочих днів (а.с.36).

У зв`язку з повторним невиконанням боржником рішення суду, 04.04.2023 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на Державну фіскальну службу України у розмірі 10200,00 грн (а.с.3).

30.05.2023 державним виконавцем до Національної поліції України направлено подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення щодо порушення кримінального провадження за фактом умисного невиконання посадовими особами Державної фіскальної служби України рішення суду, відповідальність за яке передбачена ст.382 КК України.

15.06.2023 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень ДДВС Міністерства юстиції, керуючись п.11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №69762228 з виконання виконавчого листа №140/1158/22 виданого 01.08.2022 Волинським окружним адміністративним судом, а виконавчий лист повернув до суду (органу, який видав виконавчий лист).

Позивач ОСОБА_1 повторно взяла виконавчий лист №8618/2022 у Волинському окружному адміністративному суді та звернулася з заявою до Відділу примусового виконання рішень ДДВС Міністерства юстиції для вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду у справі №140/1158/22.

23.10.2023 Відділом примусового виконання рішень ДДВС Міністерства юстиції повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання позивачу повернуто виконавчий документ на підставі п.6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням положень ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.4-6).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася з даним позовом до суду.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених Законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених Законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (частина 1 статті 5 Закону №1403-VIII).

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Як встановлено частиною 1 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 6 статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частинами 1-3 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З оскаржуваного повідомлення відповідача від 23.10.2023 вбачається, що позивачу виконавчий лист №140/1158/22 від 01.08.2022 був повернутий без виконання з посиланням на пункт 6 частини 4 Закону України «Про виконавче провадження». Суд такі дії вважає протиправними з огляду на наступе.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до пункту 6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Однак суд звертає увагу на ту обставину, що виконавчий документ (виконавчий лист №8618/2022 виданий Волинським окружним адміністративним судом) цілком і повністю відповідає усім вимогам до виконавчого документа, перерахованим у частині 1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», а стягувач ОСОБА_1 подала заяву про його примусове виконання відповідно до статті 26 Закону, відтак повернення вказаного виконавчого документа відповідачем з посиланням на пункт 6 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII є протиправним та необгрунтованим.

Окрім того, суд враховує, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.04.2022 №140/1158/22 у частині зобов`язання Державної фіскальної служби України оформити та направити подання про призначення ОСОБА_1 пенсії та всіх необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження служби на пільгових умовах є не виконаним.

Обов`язковість судових рішень гарантується статтею 129-1 Конституції України, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у сукупності з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Остання у силу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ як джерело права.

У пункті 40 рішення ЄСПЛ «Hornsby v. Greece» (Горнсбі проти Греції) від 19.03. 1997, заява № 18357/91, Суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду.

Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

У пункті 41 цього ж рішення ЄСПЛ зазначив, що вказані принципи набувають навіть більшої ваги в контексті адміністративного провадження при розгляді спору, результат якого має вирішальне значення для цивільних прав сторони. Ефективний захист сторони у такому судовому процесі та відновлення законності передбачають, що адміністративні органи зобов`язані виконати рішення цього суду. У зв`язку з цим Суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

ЄСПЛ також зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України», № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України», № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та є практикою, несумісною з положеннями Конвенції.

Верховний Суд у постанові від 20.01.2021 у справі №619/562/18 наголосив на тому, що належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на ст. 129-1 Конституції України.

Суд звертає увагу, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.04.2022 №140/1158/22 набрало законної сили 28.05.2022, однак до цих пір лишається невиконаним, а повернення відповідачем виконавчого листа позивачу з підстав не передбачених законом є протиправним.

Таким чином саме на державу та її органи покладається обов`язок вжиття у межах компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що виконавчий лист виданий Волинським окружним адміністративним судом відповідає усім вимогам ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а рішення суду є невиконаним, то дії відповідача щодо повернення виконавчого листа від 01.08.2022 №8618/2022 у справі №140/1158/22, виданого Волинським окружним адміністративним судом стягувачу без виконання є протиправними, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення.

Відтак, взаємопов`язана позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти до виконання виконавчий лист від 01.08.2022 №8618/2022 у справі №140/1158/22, виданий Волинським окружним адміністративним судом та відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа від 01.08.2022 №8618/2022 у справі №140/1158/22, виданого Волинським окружним також є такою, що підлягає до задоволення.

Відповідач в оскаржуваному повідомленні зазначає, що згідно ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Однак, суд звертає увагу, що позивач оскаржує дії відповідача у межах нового виконавчого провадження №73112821, а не просить відновити попереднє виконавче провадження №69762228, адже позивач пред`явила виконавчий документ повторно для відкриття нового виконавчого провадження у зв`язку із тим, що рішення суду є невиконаним, а строк пред`явлення виконавчого документу до виконання не закінчився.

Окрім того, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» не містить категоричної заборони про те, що виконавче провадження (яке закінчене) не може бути розпочате знову, оскільки робить виключення для випадків, передбачених Законом.

Суд повторює, що рішення відносно позивача є невиконаним, що є неприпустимим в контексті наведених вище законодавчих норм України та практики ЄСПЛ.

Разом з тим, суд зауважує, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування повідомлення від 23.10.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання до задоволення не підлягає, у зв`язку із тим, що повідомлення державного виконавця (яке носить суто інформативний характер) не є актом індивідуальної дії в розумінні кодексу адміністративного судочинства, а відтак не може бути скасоване судом.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини справи та з урахуванням наведених вище правових норм суд вважає доводи позивача підставними, в той час як відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність своїх дій щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись з позовом до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 1073, 60 грн, що підтверджуються квитанцією про сплату від 08.12.2023 №0396-7878-7309-0682 (а.с.18).У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 1073, 60 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 271, 272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо повернення ОСОБА_1 без прийняття до виконання виконавчого листа від 01.08.2022 №8618/2022 у справі №140/1158/22, виданого Волинським окружним адміністративним судом.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції прийняти до виконання виконавчий лист від 01.08.2022 №8618/2022 у справі №140/1158/22, виданий Волинським окружним адміністративним судом та відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа від 01.08.2022 №8618/2022 у справі №140/1158/22, виданого Волинським окружним.

У задоволенні решти позовних вимоги відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України судові витрати у розмірі 1073, 60 грн (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, ).

Повний текст рішення складений 22 грудня 2023 року

Суддя Т.М. Димарчук