Справа № 400/4754/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/4754/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Крусяна А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 року у справі №400/4754/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

01 травня 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 02.02.2023 року по 17.02.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 02.02.2023 року по 17.02.2023 року, з урахуванням правової оцінки наданої у рішенні суду та фактично виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.10.2022 року під час захисту Батьківщини позивачем отримано вогнепальне осколкове поранення грудної клітки, обох верхівок кінцівок, голови, щелепи та лівої нижньої кінцівки. У період, зокрема з 02.02.2023 року по 17.02.2023 року, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманою 07 жовтня 2022 року травмою.

Водночас, у вище вказаний період позивачу не здійснювалась виплата додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" із розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 07 липня 2023 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 02.02.2023 року по 17.02.2023 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 02.02.2023 року по 17.02.2023 року, з урахуванням правової оцінки наданої у рішенні суду та фактично виплачених сум.

Ухвалюючи означене рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» позивач має право на отримання додаткової грошової винагороди у розмірі до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним і захистом Батьківщини.

Не погоджуючись із означеним рішенням суду, Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на стаціонарне лікування у медичний заклад позивач потрапив вдруге майже через 4 місяці після отриманого поранення. Як стверджує скаржник, факт повторного лікування ОСОБА_1 у зв`язку з раніше отриманим пораненням піддається сумніву, так як у виписці із медичної картки хворого №1037 відсутні об`єктивні та беззаперечні докази, на підставі яких можливо установити причинно-наслідковий зв`язок між погіршенням стану здоров`я позивача та отриманим ним у жовтні 2022 року пораненням.

Скаржник вказує, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року в спірному періоді врегульовано приписами пункту 10 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам за №260, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року.

На думку скаржника, положення означеного Порядку №260 не передбачають обов`язку військової частини виплачувати додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн. на місяць у разі повторного проходження військовослужбовцем стаціонарного лікування після закінчення попереднього лікування за наслідками отриманого поранення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

В силу приписів п.1,3 ч.1 ст.311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як з`ясовано колегією суддів та слідує з матеріалів справи, 06 серпня 2022 року ОСОБА_1 призваний на військову службу під час загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» та зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого механіка апаратної 2 взводу зв`язку роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку, що підтверджується копією Витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2022 року №439.(а.с.25)

У період з 06.08.2022 року по 15.10.2022 року солдат ОСОБА_1 приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується відповідною довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2023 року за №2818.(а.с.24)

07 жовтня 2022 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Первомайське Донецької області, пов`язаного із захистом Батьківщини, за наслідками ворожого артилерійського обстрілу з боку ворога ОСОБА_1 отримав поранення (мінно-вибухову травму), а саме:

вогнепальне осколкове поранення грудної клітки, обох верхівок кінцівок, голови, щелепи та лівої нижньої кінцівки, відрив лівої вушної раковини, закриту черепно-мозкову травму.

Наведені обставини підтверджуються Довідкою про обставини травми від 31.10.2022 року за №2679, а також Актом службового розслідування.(а.с.18, 34-37)

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до копії наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.10.2022 року №579, 15 жовтня 2022 року ОСОБА_1 вибув на лікування до лікарської сестринської бригади м. Селидове за наслідками отриманого поранення.(а.с.72)

Згідно до копії Витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 , 03.12.2022 року ОСОБА_1 прибув до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків.(а.с.73)

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2022 року №684 з 13 грудня 2022 року по 05 січня 2023 року позивач вибув у відпустку за станом здоров`я.(а.с.74)

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2023 року №32 з 01 лютого 2023 року позивач вибув на лікування до Військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 .(а.с.75)

У період з 02.02.2023 року по 17.02.2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська лікарня №9» Запорізької міської ради у зв`язку з отриманими 07 жовтня 2022 року пораненням, що підтверджується Виписками із медичної карти хворого №1012, №1037.(а.с.11,42-45)

22 березня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат В.Ю. Шилов звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із запитом, у якому, серед іншого, просив повідомити про причини не виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, за період з 02.02.2023 року по 17.02.2023 року.(а.с.20-21)

Листом від 09 квітня 2023 року за №1537 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що командиром підрозділу не подавався рапорт на виплату додаткової винагороди солдату ОСОБА_1 (а.с.23)

Уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні за період з 02.02.2023 року по 17.02.2023 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно до п.11 ст. 10-1 вказаного Закону військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

При цьому, відповідно до абз.2 ст.4 Закону №2011-XII порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року, затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Згідно із положеннями абз.4 п.10 вказаного Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),

- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Також, у відповідності із приписами абз.5 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених вище норм слідує, що до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. включаються особи, які, зокрема:

- перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого).

Як установлено апеляційним судом та не заперечується сторонами у справі, 07 жовтня 2022 року під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивач отримав поранення за наслідками якого проходив неодноразове лікування у медичних закладах.

Зокрема, як слідує зі змісту Виписного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1012, 02 лютого 2023 року до КНП «Клінічна лікарня №9» ЗОР прибув ОСОБА_1 . Після медичного огляду ОСОБА_1 встановлений діагноз:

- стан після МОС (13.02.2022), з приводу відкритого багатоуламкового перелому 4-5 п`ясних кісток лівої кисті (07.10.2022). Інфікована післяопераційна рана лівої кисті.

Лікувальні та трудові рекомендації:

- хворий переводиться в КНП «МКЛ №9» ЗОР в профільне відділення. (а.с.11)

Згідно із Перевідного епікризу із медичної карти хворої №1037 відділення кісткової-гнійної інфекції, 03.02.2023 року ОСОБА_1 виконано видалення спиць 4-5 п`ясних кісток лівої кисті.(а.с.43)

Судовою колегією з`ясовано, що у період з 02.02.2023 року по 17.02.2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська лікарня №9» Запорізької міської ради у зв`язку з отриманим 07 жовтня 2022 року пораненням.(а.с.11,42-45)

Відповідно до Довідки №0989/10/1931 від 16 травня 2023 року та банківської виписки по картковому рахунку від 25.04.2023 року слідує, що за період з лютий 2023 року позивачу нараховано та виплачено загальну суму грошового забезпечення у розмірі 43 244 грн. 36 коп. (а.с.9, 78).

Згідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.11.2018 року у справі №824/166/15-а, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.

З аналізу наведених вище норм постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 убачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:

пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, положення постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним під час захисту Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.

За наведених обставин та наявних в матеріалах справи доказів колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 є особою, яка брала безпосередню участь у бойових діях, пов`язаних із захистом Батьківщини, під час яких отримав поранення за наслідками якої проходив лікування у медичному закладі в тому числі з 02.02.2023 року по 17.02.2023 року.

Таким чином, в порушення вимог абзацу 5 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, за час перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 02.02.2023 року по 17.02.2023 року останньому протиправно не нараховувалась та не виплачувалась збільшена додаткова винагорода у розмірі до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні.

Відтак, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження Військової частини НОМЕР_1 .

З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Стосовно розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів зазначає про таке.

06 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат В.Ю. Шилов подав відзив на апеляційну скаргу, у якому викладено вимогу щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача витрати пов`язані з розглядом справи у суді, а саме витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 11 000 грн.

Правила розподілу судових витрат визначено приписами статті 139 КАС України.

Так, згідно із приписами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Варто зазначити, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Так, судовою колегією з`ясовано, що з метою отримання професійної допомоги у суді, між ОСОБА_1 та адвокатом Шиловим Владиславом Юрійовичем укладено Договір про надання правової допомоги №39 від 23.03.2023 року.

У відповідності до положень пункту 4 вказаного Договору, ціна послуг адвоката зазначається в додатковій угоді. Вартість та кількість наданих послуг адвокатом визначається в акті наданих послуг і клієнт повинен сплатити таку вартість впродовж 1 дня з моменту укладання акту.

На підтвердження наявності підстав для стягнення заявленої представником позивача суми в матеріалах справи наявні:

- копія Договору про надання правової допомоги №39 від 23.03.2023 року, Додаткової угоди №2 до Договору про надання правової допомоги №39 від 23.03.2023 року, Акту виконаних робіт від 05.11.2023 року до Договору про надання правової допомоги №39 від 23.03.2023 року, Акту виконаних робіт від 12.07.2023 року до Договору про надання правової допомоги №39 від 23.03.2023 року, платіжних інструкцій від 05.11.2023 року, від 12.07.2023 року.

З наведених вище документів слідує, що вартість наданих послуг адвокатом під час розгляду справи у суді першої інстанції складає 10 000 грн., у суді апеляційної інстанції 1000 грн.

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що 13 липня 2023 року за наслідками розгляду справи №400/4754/23, представником позивача подано заяву про компенсацію судових витрат, зокрема витрат пов`язаних із розглядом справи у суд першої інстанції у розмірі 10 000 грн.

За наслідками розгляду поданої заяви, 18.08.2023 року Миколаївським окружним адміністративним судом в даній справі винесено ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Зазначена вище ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.08.2023 року про відмову в ухваленні додаткового рішення не оскаржена представником позивача.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснити розподіл витрат, понесених позивачем у суді першої інстанції.

З приводу розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанцій, судова колегія уважає за необхідне зазначити, що відповідачем клопотання щодо неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлялось.

У свою чергу, витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1000 грн. підтверджені належними та допустимими доказами, відтак, на переконання апеляційного суду, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 139, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 року у справі №400/4754/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на правничу допомогу, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді А.В. Крусян Т.М. Танасогло