Справа № 160/25668/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати періоди до страхового стажу:
навчання на денному відділенні з перервою на академічну відпустку з 01.09.1980 року по 31.08.1982 року та з 01.09.1983 року по 23.06.1986 року в Ленінградському ордену Леніна та ордену Октябрської Революції інституті інженерів транспорту імені академіка В.М.Образцова по спеціальності "водопостачання і каналізація";
з 22.01.1983 року по 31.08.1983 року - робота білетним касиром на Придонській залізничній дорозі під час навчання та перебування у академічній відпустці;
здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.05.2005 року по 31.12.2010 року у повному обсязі, та 01.04.2015 року по 30.06.2015 року та з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року відповідно до наданих копій чеків про сплату ЄСВ та призначити їй пенсію з моменту настання права з 02.05.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10..2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Крім того відповідач-1 зазначає, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, позивачем не вірно обрано спосіб захисту права. Зважаючи на викладене, відповідач-1 просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену в позовній заяви, позицію відповідачів, викладену у відзивах на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 21.06.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, не враховано:
- період навчання з 01.09.1980 року по 23.06.1986 року, оскільки термін навчання перевищує загальновстановлений;
- період здійснення підприємницької діяльності з 01.05.2005 року по 31.05.2005 року, з 01.09.2005 року по 30.09.2005 року та з 01.01.2006 року по 31.01.2006 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня сплата страхових внесків.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Закон України 1788-XII, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Законом № 1058-IV визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (частина четверта статті 24 Закону України №1058-IV).
Згідно із частиною четвертої статті 24 Закону України № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Пунктом "д" ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р.№ 637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.
Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Відповідно до п.1.9 цього Порядку у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон).
Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.
Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637.
Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Так відповідно до диплому серії НОМЕР_1 позивач у 1980 році вступила до Ленінградського ордеру Леніна та ордену Октябрської Революції інституту інженерів транспорту імені академіка В.М. Образцова та в 1986 році закінчила вказаний інститут за спеціальністю водопостачання та каналізація. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 23.06.1986 року присвоєно кваліфікацію інженера-будівельника.
Отже, відповідно до диплому позивач навчалася у закладі з 1980 р. по 1986 р.
Із врахуванням положень Закону України "Про пенсійне забезпечення", що був чинним на час навчання позивача у закладі вищої освіти, період навчання (з дня зарахування особи до вищого навчального закладу до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка) підлягав врахуванню до стажу.
Відповідачем-2 відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з підстав того, що термін навчання перевищує загальновстановлений.
Позивач в позові з цього приводу зазначила, що вона перебувала в академічній відпустці у зв`язку з сімейними обставинами та відповідно до записів трудової книжки, вона під час академічної відпустки працювала з 22.01.1983 року по 31.08.1983 року білетним касиром на Придонській залізничній дорозі.
Судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 від 22.01.1983 року містить наступні записи за цей період:
- запис №1 - 22.01.1983 року прийнята білетним касиром. Наказ №24 від 22.01.1983 року;
- запис №2 - 31.08.1983 року звільнено у зв`язку з переходом на навчання. Наказ №329 від 31.08.1983 року;
- запис №3 - 01.09.1983 року навчання в Ленінградському інституті інженерів транспорту імені академіка В.М. Образцова;
- запис №4 - 23.06.1986 року. Диплом НОМЕР_3 .
За приписами частини 3 статті 46 Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 року №1556-VII здобувач вищої освіти має право на перерву у навчанні у зв`язку з обставинами, які унеможливлюють виконання освітньої (наукової) програми (за станом здоров`я, призовом на строкову військову службу у разі втрати права на відстрочку від неї, сімейними обставинами тощо). Таким особам надається академічна відпустка в установленому порядку.
Академічна відпустка - це перерва в навчанні, право на яку студент отримує в разі зниження працездатності внаслідок порушень функцій організму, зумовлених гострими захворюваннями, що потребують тривалого відновлювального лікування; загостреннями хронічних захворювань або частими захворюваннями (понад один місяць за семестр); анатомічними дефектами, які не дають змоги провести відновлювальне лікування під час навчання.
З наведеного вбачається, що надання студенту академічної відпустки не припиняє його взаємин із відповідним вищим навчальним закладом, а призупиняє їх на певний строк. Тобто, в період академічної відпустки особа не проходить навчання у відповідному навчальному закладі та не отримує стипендію.
Перебування в академічній відпустці (перерва в навчанні) та у відпустці після закінчення навчання у ВНЗ не зараховується до страхового стажу, оскільки це не передбачено законодавством.
В свою чергу відповідачем-2 не враховано відомостей з трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 22.01.1983 року та відмовлено їй у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з підстав того, що термін навчання перевищує загальновстановлений.
Матеріали справи підтверджують, що відповідно до диплома серії НОМЕР_1 позивач вступила 1980 році до Ленінградського інституту інженерів транспорту імені академіка В.М. Образцова. Відповідно до записів №1 та №2 трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач з 22.01.1983 року працювала на посаді білетного касира, з 31.08.1983 року звільнилась для продовження навчання та в 1986 році закінчила вказаний інститут та рішенням Державної екзаменаційної комісії від 23.06.1986 року та їй присвоєно кваліфікацію інженера-будівельника.
Відтак, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача період її навчання з 01.09.1980 року по 31.08.1982 року та з 01.09.1983 року по 23.06.1986 року в Ленінградському ордену Леніна та ордену Октябрської Революції інституті інженерів транспорту імені академіка В.М. Образцова за спеціальністю "водопостачання і каналізація. Які відповідно до матеріалів справи не перевищують допустимий термін та період роботи позивача з 22.01.1983 року по 31.08.1983 року на посаді білетного касира.
Щодо позовних вимог позивача щодо зарахування до страхового стажу періодів здійснення нею підприємницької діяльності, суд зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до ч.3-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2148-VIII від 03.10.2017 р.) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску);
Пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) передбачено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Системний аналіз наведених правових норм законодавства дає суду підстави для висновку про те, що до страхового стажу зараховується період здійснення особою підприємницької діяльності, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Як було зазначено вище, відповідачем-2 до страхового стажу позивача не зараховано період здійснення нею підприємницької діяльності з 01.05.2005 року по 31.05.2005 року, з 01.09.2005 року по 30.09.2005 року та з 01.01.2006 року по 31.01.2006 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня сплата страхових внесків.
Суд зазначає, що сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати нею відповідних внесків не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до її страхового стажу періоду підприємницької діяльності.
В свою чергу позивачем на підтвердження страхового стажу, за спірний період, було надано довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5).
З наданої позивачем довідки Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), вбачається, що за період з 01.07.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.05.2005 року по 31.12.2010 року, з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року позивачем сплачувалися страхові внески.
Отже, відповідачем-2 протиправно не зараховані ці спірні періоди до страхового стажу, оскільки вони підтверджуються даними з довідки Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Крім того, позивач в позові зазначила, що нею також сплачені страхові внески за період з 01.04.2015 р. по 30.06.2015 р. та з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., але в довідці ОК-5 даних про сплату внесків не відображається.
З форми РС-право судом встановлено, що позивачу зараховано до страхового стажу наступні періоди:
- з 11.08.1986 року по 20.03.1990 року;
- з 21.03.1990 року по 01.03.2000 року;
- з 02.03.2000 року по 14.12.2000 року;
- з 15.12.2000 року по 03.01.2002 року;
- з 04.01.2002 року по 19.11.2022 року;
- з 01.07.2004 року по 30.09.2004 року;
- з 01.10.2004 року по 31.12.2004 року;
- з 01.06.2005 року по 31.08.2005 року;
- з 01.10.2005 року по 31.12.2005 року;
- з 01.02.2006 року по 30.06.2010 року;
- з 01.07.2010 року по 31.12.2010 року;
- з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року;
- з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року.
На підтвердження вказаних обставин було надано наступні копії чеків про сплату Єдиного соціального внеску:
- квитанція №8 від 19.05.2015 року. Призначення платежу єдиний соціальний внесок за червень 2015 року;
- квитанція від 18.03.2016 року. Призначення платежу єдиний соціальний внесок за лютий 2016 року;
- квитанція. Призначення платежу єдиний соціальний внесок за березень 2016 року;
- квитанція від 18.05.2016 року. Призначення платежу єдиний соціальний внесок за квітень 2016 року;
- квитанція від 16.06.2016 року. Призначення платежу єдиний соціальний внесок за травень 2016 року;
- квитанція від 18.07.2016 року. Призначення платежу єдиний соціальний внесок за червень 2016 року;
- квитанція від 10.08.2016 року. Призначення платежу єдиний соціальний внесок за липень 2016 року;
- квитанція від 14.09.2016 року. Призначення платежу єдиний соціальний внесок за серпень 2016 року;
- квитанція від 03.10.2016 року. Призначення платежу єдиний соціальний внесок за вересень 2016 року;
- квитанція від 17.11.2016 року. Призначення платежу єдиний соціальний внесок за жовтень 2016 року;
- квитанція від 15.01.2017 року. Призначення платежу єдиний соціальний внесок за грудень 2016 року;
Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується періоди сплати позивачем страхових внесків у червні 2015 року, лютому 2016 року, березні 2016 року, квітні 2016 року, травні 2016 року, червені 2016 року, липні 2016 року, серпні 2016 року, вересні 2016 року, жовтні 2016 року, грудні 2016 року.
Таким чином, суд вважає за необхідне зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 01.07.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.05.2005 року по 31.12.2010 року, з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року, з 01.06.2015 по 30.06.2015 року, з 01.02.2016 року по 31.10.2016 року та з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року.
Доказів наявності підстав для зарахування інших періодів матеріали справи не містять.
В свою чергу надані позивачем листи податкового органу від 08.08.2023 року та від 23.08.2023 року лише підтверджують факт здійснення позивачем підприємницької діяльності та не підтверджують сплату страхових внесків (єдиного внеску).
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача-1 призначити їй пенсію за віком з 02.05.2023 року, суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 р. у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
З огляду на приписи розділу ІV Порядку №22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління ПФУ в Тернопільській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу. В свою чергу Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області здійснило лише направлення позивачу рішення про відмову у призначенні пенсії, яке прийняте відповідачем-2.
Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно із ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Крім того, статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 21.06.2023 року, зарахувавши до її страхового стажу період навчання з 01.09.1980 року по 31.08.1982 року та з 01.09.1983 року по 23.06.1986 року, період роботи з 22.01.1983 року по 31.08.1983 року та періоди здійснення нею підприємницької діяльності з 01.07.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.05.2005 року по 31.12.2010 року, з 01.06.2015 по 30.06.2015 року, з 01.02.2016 року по 31.10.2016 року, з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року, та з урахуванням висновків суду.
В задоволенні позовних вимог щодо зарахуванням періодів здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.04.2015 року по 31.05.2015 року, з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року, з 01.11.2016 року 30.11.2016 року та у призначені пенсії за віком слід відмовити з викладених вище підстав.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1073,60 грн.
Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі у розмірі 536,80 грн. (1 073,60 грн. : 2), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.06.2023 року, зарахувавши до її страхового стажу період навчання з 01.09.1980 року по 31.08.1982 року та з 01.09.1983 року по 23.06.1986 року, період роботи з 22.01.1983 року по 31.08.1983 року та періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.05.2005 року по 31.12.2010 року, з 01.06.2015 по 30.06.2015 року, з 01.02.2016 року по 31.10.2016 року, з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року, та з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма