Справа № 280/8976/23
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року Справа № 280/8976/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,

Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача 1 щодо обчислення розміру пенсії за віком позивачу без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки;

2) зобов`язати відповідача 1 перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки з 05.09.2023 р. із урахуванням різниці, що вже була виплачена;

3) визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо невиплати позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки;

4) зобов`язати відповідача 1 виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 року.

Позовна заява та додатки до неї сформовані в підсистемі «Електронний суд» та подані у формі електронного документа представником позивача адвокатом Шевченко К.О., яка діє на підставі ордеру серії АР №1146372 від 25.10.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебувала на обліку в органі Пенсійного фонду України у зв`язку з призначенням пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». У зв`язку з досягненням віку, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який дає право на виплату пенсії за віком, 05.09.2023 звернулась до відповідача із відповідною заявою про призначення пенсії. Відповідачем переведено позивача з одного виду пенсії на інший, застосувавши при цьому показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, а не за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (за 2020-2022 роки), як передбачено статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також не виплачено грошову допомогу згідно із пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказані дії, на думку представника позивача, порушують законні права та інтереси позивача, оскільки вони ґрунтуються на безпідставних мотивах і не відповідають критеріям правомірності, тому є протиправними. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 30.10.2023 суд відкрив провадження у справі, призначив її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

14.11.2023 до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву (вх.№50432), в якій зазначає, що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішення про переведення позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Крім того, зауважує, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Відтак оскільки позивачу первинно було призначено пенсію за вислугу років, у відповідача відсутні правові підстави для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2020 - 2022 роки при переведенні з одного виду пенсії на інший, оскільки показник середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки застосовуються лише при первинному призначенні пенсій у 2023 році. Оскільки ОСОБА_1 скористалась правом виходу на пенсію в 2007 році, на думку представника відповідача 1, у позивача відсутнє право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. З огляду на вказане, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою від 2011.2023 суд залучив до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач 2).

04.12.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вх.№53694), в якому представник зауважує, що при переведенні особи з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 застосовується показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався при обчисленні пенсії відповідно до Закону № 1058, з урахуванням індексації пенсії, що була проведена відповідно до ч. 2 ст. 42 ЗУ № 1058, з травня 2020, з березня 2021 та з березня 2022. Розмір пенсії позивачці з урахуванням надбавок становить 3859,41 грн (середня заробітна плата в галузях економіки України за 2014-2016 роки). Крім того, звертає увагу на те, що термін «обчислення пенсії» у правовому розумінні тотожний терміну «призначення пенсії», а не перерахунку. Тобто, під час перерахунку пенсії величина середньої заробітної плати (доходу) враховується та, яка використовувалася під час призначення пенсії. Також зазначає, що оскільки позивач отримувала пенсію за вислугу років для виплати допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України № 1058 законних підстав у неї немає. Просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набувши пенсійного віку та маючи необхідний загальний стаж, 05.09.2023 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV.

За вказаною заявою позивача переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до рішення № 53 від 12.09.2023, загальний страховий стаж становить 44 роки 8 місяців 14 днів.

Відповідно до розрахунку заробітку для обчислення пенсії при призначенні пенсії за віком врахований середній заробіток за три попередні роки (2017) за 2014-2016 роки.

При цьому заяву позивача від 05.09.2023 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, про що свідчить скриншот з програми ППВП ПФУ при переході з виду на вид, в графі користувач та час розрахунку зазначено U15001-1590 12.09.2023. Згідно кодів областей Пенсійного фонду України 15 номером значиться ГУ ПФУ в Одеській області.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо обчислення розміру пенсії без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини першої статті 9 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Тобто за загальним правилом при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

За пунктом 2, 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.

Частина третя статті 45 №1058-IV встановлює, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Системний аналіз вищезазначених положень законодавства свідчить про те, що частиною третьою статті 45 №1058-IV передбачено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Тому показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернулась вперше (05.09.2023).

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленій в постанові від 26.03.2019 у справі №335/13242/16-а (2-а/335/33/2017), від 31.05.2019 у справі №314/272/17(2-а/314/33/2017) та від 31.03.2020 у справі №348/1296/17.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку Суду, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

На виконання норм частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV, середня заробітна плата по Україні, з урахуванням якої проведено обчислення пенсій за віком та з урахуванням якої було обчислено пенсію за вислугу років становить 3764,40 грн (середня заробітна плата по України за 2014-2016 роки), відповідно показник середньої заробітної плати (дохід), який враховується під час проведення розрахунку пенсії позивача складає 8303,78 грн (збільшений на коефіцієнт показник заробітної плати 7405,03 грн х індивідуальний коефіцієнт). Однак, відповідно до загальнодоступних відомостей, усереднений показник середньої заробітної плати за 2020-2022 роки, який, за даними Пенсійного фонду України, становить 12 236,71 грн.

Таким чином, в даному випадку пенсійний орган повинен був призначити позивачу пенсію, а не перевести з одного виду пенсії на інший, й при призначенні пенсії застосувати показник із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2020-2022 роки.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що рішення про перерахунок пенсії, яким позивачу було обчислено пенсію із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки, прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Відтак, рішення про перерахунок пенсії із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2020-2022 роки, повинно прийматись Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання протиправними дій саме Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Суд зауважує, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, як до органу, чиї дії було визнано протиправними, у зв`язку з чим вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд зазначає, що обов`язок виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Тобто, виплата пенсії повинна проводитись Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області після отримання від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області рішення про перерахунок пенсії із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2020-2022 роки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача 2 щодо обчислення розміру пенсії за віком позивача без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки є протиправними, та для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень слід зобов`язати відповідача 2 перерахувати з 13.10.2023 позивачу пенсію за віком відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2020-2022 роки.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки суд зазначає наступне.

За приписами пункту 7-1 розділу XV Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого 23.11.2011 № 1191, визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії. До відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.07.2019 у справі № 350/294/16-а.

У постанові від 18.06.2021 по справі №328/1620/17 Верховний Суд зазначив, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV. Крім того, законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Слід зазначити, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

З матеріалів справи судом встановлено, що у 2007 році позивачу вже призначалась пенсія за вислугу років. Вказане підтверджується наявними записами у трудовій книжці ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 02.08.1982, за якими вона: 27.11.2007 звільнена з посади вихователя методиста з дошкільного навчального закладу 5 по ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років; 10.12.2007 прийнята в дошкільний навчальний заклад № 5 на посаду вихователя методиста.

Тобто, з 27.11.2007 позивачу призначалась пенсія за вислугу років, проте її виплата була припинена на підставі статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що пенсія за вислугу років позивачем фактично не отримувалась, доказів протилежного суду не надано.

Водночас суд враховує те, що на теперішній час існують три основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt), та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень (дій, бездіяльності), що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права, подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».

Оскільки належним доказом перерахування пенсії позивачу має бути платіжний документ, то суд дійшов висновку, що до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів, які б «поза розумним сумнівом» доводили перерахування призначеної за вислугу років пенсії відповідачем на рахунок позивача.

Суд зазначає, що пункт 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пов`язує позбавлення права на отримання одноразової грошової допомоги з фактом отриманням особою будь-якої іншої пенсії до виходу на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не з фактом призначення іншої пенсії.

За таких обставин, оскільки позивач після призначення пенсії за вислугу років виявила бажання працювати та не отримувала пенсію за вислугу років, то відповідно має право на одержання одноразової грошової допомоги.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності пенсійного органу щодо невиплати позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки, на думку суду, є обґрунтованими, а тому в цій частині позов також підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання саме відповідача 1 виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, суд зазначає, що такі позовні вимоги є передчасними, оскільки виплата грошової допомоги можлива лише після її призначення. У даному випадку позивачу було відмовлено у призначенні грошової допомоги, а тому така і не була виплачена.

Проте, у суду відсутні підстави вважати, що після призначення позивачу грошової допомоги Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як орган, в якому позивач перебуває на обліку, буде ухилятися від виплати такої допомоги, у зв`язку з чим вимога про зобов`язання виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 року задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Квитанцією від 09.10.2023 № 1585-3836-1094-0101 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1 073,60 грн. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1073,60 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, оскільки саме ним були допущені протиправні дії у цій справі.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обчислення розміру пенсії за віком ОСОБА_1 без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати з 05.09.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2020-2022 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: пр.Соборний, буд.158-Б, м.Запоріжжя, 69057; .

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, місцезнаходження: вул.Канатна, буд.83, м. Одеса, 65107; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 20.12.2023.

Суддя К.В. Мінаєва