Справа № 160/27215/23
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
18.10.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 27.12.2022 по 12.05.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 27.12.2022 по 12.05.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на отримання додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн. на місяць за період з 27.12.2022 по 12.05.2023, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, як особа, яка перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувала у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько- експертної) комісії, тобто у відповідності до п. 10 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260. Зазначена винагорода позивачу не була виплачена, і з цього приводу представник позивача звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з заявою від 24.05.2023 року в якій просив нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в повному розмірі за період з 26.12.2022 р. по дату подання заяви включно, щомісячну доплату у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбачені Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 р, з урахуванням фактично виплачених сум, виготовити та направити довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 та надати витяги із наказів про вибуття(прибуття) у відпустку за станом здоров`я ОСОБА_1 . Однак, листом від 03.08.2023 відповідач повідомив представника позивача, що використання адвокатського запиту з метою прийняття рішення про перерахунок грошового забезпечення, не може підміняти собою належні засоби звернення, що передбачені відповідними положеннями законодавства, зокрема такими, як подання відповідних скарг, рапортів, заяв. Разом із цією відповіддю представнику було надано довідку про нарахований дохід з 01.12.2022 по 30.06.2023 року та витяг з наказу про вибуття у відпустку за станом здоров`я, як зазначено в п. 2 і 3 прохальної частини запиту. Так, відповідачем не вжито заходів щодо добровільного нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, а тому позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування йому 100 000 грн додаткової винагороди, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р за періоди перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках за висновком ВЛК внаслідок тяжкого поранення пов`язаного із захистом Батьківщини, починаючи з 27.12.2022 по 12.05.2023 включно. За таких обставин, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 13.11.2023, відповідно до ч. 5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
При цьому, відповідач станом на 22.12.2023 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи.
Згідно із ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалам.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в період з 05.06.2022 проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 у звані солдат, що підтверджується копією тимчасового посвідчення військовозобов`язаного за № НОМЕР_2 від 16.05.2022.
Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданою командиром в/ч НОМЕР_1 №988 від 27.03.2023, позивач 26.12.2022 отримав: МВТ. СІМ. Акубаротравма. Вогнепальний уламковий перелом нижньої третини правої малогомілкової кістки із невеликим зміщенням уламків Вогнепальні сліпі осколкові поранення м`яких тканин середньої третини лівого стегна, середньої третини правого стегна, ділянки правого колінного суглобу, нижньої третини та середньої третини гомілки з наявністю сторонніх тіл (металевих осколків). За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань в складі підрозділу військової частини НОМЕР_3 , в районі населеного пункту Мар`їнка, Покровського району, Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу. Травмування не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не с наслідком вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння, під час травмування перебував в засобах індивідуального захисту (кевларовий шолом, бронежилет). Підстава: Наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 27.12.2022 №1081.
Позивач в період з 27.12.2022 по 30.12.2022 проходив лікування після отриманої травми, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1855422 від 30.12.2022.
Відповідно до довідки Військово-лікарської комісії Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №6» від 30.12.2022 за №185 позивач на підставі ст.81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
Відповідно до довідки Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_4 від 27.01.2023 за №1542 позивач потребує відпустки на 30 календарних днів.
Також, позивач в період з 07.02.2023 по 22.02.2023 проходив лікування після отриманої травми, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №906 від 22.02.2023.
Відповідно до довідки Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_4 від 25.02.2023 за №2620 позивач на підставі ст.81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
Позивач в період з 31.03.2023 по 11.04.2023 проходив лікування після отриманої травми, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1128 від 12.05.2023.
Згідно Виписки №1128, позивач в період з 12.04.2023 по 12.05.2023 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого від 12.05.2023.
15 серпня 2023 військово-лікарською комісією Військової частини НОМЕР_5 було складено довідку за № 1364, відповідно до якої поранення ОСОБА_1 , ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. (підтверджено довідкою про обставини поранення виданою командиром в/ч НОМЕР_1 №988 від 27.03.2023); За наказом МОЗ від 04.07.2007 № 370 - поранення тяжкого ступеню; На підставі статті 76-в, 61-в графи II Розкладу хвороб, графи 1 ТДБ непридатний до служби у високомобільних десантних військах; придатний до військової служби.
У зв`язку із невиплатою додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. на місяць за період з 27.12.2022 року по 12.05.2023 року, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, як особа, яка перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, представник позивача звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з заявою від 24.05.2023, в якій просив:
«1. Нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в повному розмірі за період з 26.12.2022 р. по сьогоднішній день включно, щомісячну доплату у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбачені Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 р, з урахуванням фактично виплачених сум.
2. Виготовити та направити довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 .
3. Надати витяги із наказів про вибуття(прибуття) у відпустку за станом здоров`я ОСОБА_1 .
4. Обґрунтовану відповідь щодо вжитих Вами заходів та інформацію (документи) надати у скорочений строк, але не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї заяви.»
Проте, відповідач листом від 03.08.2023 за №813/7668, у відповідь на заяву повідомив представника, що використання адвокатського запиту з метою прийняття рішення про перерахунок грошового забезпечення, не може підміняти собою належні засоби звернення, що передбачені відповідними положеннями законодавства, зокрема такими, як подання відповідних скарг, рапортів, заяв. Та надав Довідку №133/5736 від 21.07.2023 про нарахований дохід Позивача за період з 01 грудня 2022 року по 30 червня 2023 року, а також Витяг із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 стосовно надання позивачу додаткової відпустки у зв`язку з хворобою.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 за №133/5738, яка надана ОСОБА_1 , про нарахований дохід з 01 грудня 2022 по 30 червня 2023 та перераховані суми додаткової винагороди згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року вбачається, що позивачу було нараховано грошове забезпечення за:
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не виплатити додаткової винагороду виходячи з розрахунку 100 000 грн. на місяць за період з 27.12.2022 року по 12.05.2023, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацем 4 п.1 Постанови №168 (в редакції до 19.07.2022 року) встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідно до абзацу 4 п.1 Постанови №168 (в редакції після 19.07.2022 року) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Також, Постанову №168 (в редакції від 19.07.2022 року) доповнено пунктом 2-1 такого змісту: 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів..
Як вбачається з матеріалів справи, згідно первинної медичної картки (форми 100) ОСОБА_1 отримав поранення та був евакуйований до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №6» 26.12.2022 року.
Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданою командиром в/ч НОМЕР_1 №988 від 27.03.2023, позивач 26.12.2022 отримав: МВТ. СІМ. Акубаротравма. Вогнепальний уламковий перелом нижньої третини правої малогомілкової кістки із невеликим зміщенням уламків Вогнепальні сліпі осколкові поранення м`яких тканин середньої третини лівого стегна, середньої третини правого стегна, ділянки правого колінного суглобу, нижньої третини та середньої третини гомілки з наявністю сторонніх тіл (металевих осколків). За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань в складі підрозділу військової частини НОМЕР_3 , в районі населеного пункту Мар`їнка, Покровського району, Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу. Травмування не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не с наслідком вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння, під час травмування перебував в засобах індивідуального захисту (кевларовий шолом, бронежилет). Підстава: Наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 27.12.2022 №1081.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , після отримання поранення перебував на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я у період з 27.12.2022 по 30.10.2022, з 07.02.2023 по 22.02.2023, з 31.03.2023 по 11.04.2023, з 12.04.2023 по 12.05.2023, ці обставини підтверджуються виписками із медичної картки стаціонарного хворого.
Так, згідно довідок військово-лікарської комісії від 30.12.2022 №185, від 27.01.2023 №1542, від 25.02.2023 №2620, потребував відпустки на 30 днів за станом здоров`я та відповідно перебував у відпустці за станом здоров`я, ці обставини встановлені судом під час розгляду справи та підтверджуються письмовими доказами наявними в матеріалах справи.
Отже, з вищенаведеного вбачається, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні після перенесеної травми з 27.12.2022 по 30.10.2022, з 07.02.2023 по 22.02.2023, з 31.03.2023 по 11.04.2023, з 12.04.2023 по 12.05.2023, також потребував та перебував у відпустці за станом здоров`я відповідно до довідок Військово-лікарської комісії від 30.12.2022 №185 протягом 30 днів, від 27.01.2023 №1542 протягом 30 днів, від 25.02.2023 №2620 протягом 30 днів.
Суд зазначає, що обидві вищевказані умови дотримані та підтверджуються вищевказаними довідками про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), а також наявними в матеріалах справи копією первинної медичної картки.
Відтак, позивач має право на отримання збільшеної до 100000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та час перебування у відпустці для лікування після поранення важкого ступеня за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому, як встановлено судом та не заперечується відповідачем, позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень, лише за період з 01.12.2022 по 26.12.2022, що є грубим порушенням прав позивача.
Щодо виплати позивачу винагороди за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, суд зазначає наступне.
Згідно з абз.4 п.1 Постанови №168 умовою для виплати додаткової винагороди є перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Згідно з п.2.1. Положення, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Згідно з п.6.11. Положення, постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
При цьому, форма та зміст згаданої довідки ВЛК встановлені додатком 4 до Положення. Встановленою законодавством формою довідки ВЛК не передбачено вказання у ній відомостей про потребу військовослужбовця в лікуванні та про ступінь тяжкості отриманої травми.
Підпунктом в п.20.3 Положення встановлено виключний перелік повноважень ВЛК при винесенні постанови в частині визначення, чого потребує військовослужбовець за результатами медичного огляду. Даним підпунктом не передбачено винесення ВЛК постанови про потребу у відпустці для лікування після тяжкого поранення. Водночас, ВЛК наділена повноваженням визначати потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я на визначену нею кількість календарних днів.
З наведеного слідує, що наявне протиріччя у юридичних формулюваннях між Постановою №168, яка передбачає відпустку для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК та Положенням, яке передбачає можливість ВЛК виключно визначити потребу у відпустці лише за станом здоров`я.
В той же час, потреба у лікуванні під час відпустки встановлюється лікувальним закладом, в якому проходило стаціонарне лікування.
Так, всі надані позивачем виписки щодо лікування у період з грудня 2022 по травень 2023 року містять розділ щодо лікувальних рекомендації, в якому перераховано конкретні види лікування, необхідні для застосування після закінчення стаціонарного лікування, а тому суд доходить висновку, що всі надані за станом здоров`я відпустки фактично були відпустками для лікування, оскільки рекомендації щодо лікування передбачалися після кожної виписки з медичних закладів, які передували таким відпусткам.
Окрім того, варто звернути увагу, що відповідно до п.11 ст.10-1 Закону №2011-XII, у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання.
Таким чином, Закон, що є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили відносно як Постанови №168, так і Положення, містить формулювання відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії, в той час як ВЛК формально позбавлена права виносити постанови про потребу військовослужбовця саме у такій відпустці.
Закон №2011-ХІІ, Постанова №168 та Положення містять різні юридичні формулювання одного й того самого терміну - відпустки за станом здоров`я для лікування поза умовами стаціонару, а всі заперечення відповідача зводяться виключно до формалізованого підходу у визначенні зазначених понять.
Крім цього, суд звертає увагу, що згідно п.9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Тобто, у вищенаведеному випадку законодавство ототожнює поняття відпустка для лікування у зв`язку з хворобою та відпустка за станом здоров`я. Також слід вказати, що Постанова № 168 за своєю правовою природою не є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правові відносини у сфері охорони здоров`я, оскільки предметом правового регулювання даної постанови є фінансове забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій осіб. А тому вжите у Постанові № 168 формулювання відпустка для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії має бути трактовано установою (військовою частиною), що приймає рішення про таку відпустку лише з урахуванням спеціального законодавства у сфері охорони здоров`я, яке, в свою чергу такого виду відпустки не передбачає.
Отже, єдиний вид відпустки, рішення про потребу в якій може прийняти ВЛК - відпустка за станом здоров`я, передбачена Положенням, є тотожним за своїм юридичним змістом відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, передбаченій Постановою №168.
Відповідно, перебування особи у відпустці за станом здоров`я за постановою ВЛК, якщо такій відпустці передувало лікування у стаціонарному закладі у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини із визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендації на час перебування у відпустці, є підставою для включення такої особи до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, на підставі абз.4 п.1 Постанови №168.
Крім викладеного, суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься довідка військово лікарської комісії від 30.12.2022 за №185, згідно якої за ступенем тяжкості, травма позивача визначена як тяжка.
Частиною 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд доходить до висновку наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи, що позивач у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» має пільгу щодо сплати судового збору та за подання позовної заяви судовий збір не сплачував, підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 27.12.2022 по 12.05.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець