Справа № 160/15033/22
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Галайди А.В.,
представника позивача: Дружини Т.Г.,
представника відповідача: Овсяникової Л.О.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
28.09.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Виробниче об?єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року позовна заява Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» була залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 6451,05грн.
На виконання вимог вказаної ухвали суду 03.10.2022 року позивачем 26.10.2022 року було усунуто означені недоліки позовної заяви та подано оригінал документа про сплату судового збору.
Також 16.12.2022 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 17.01.2023 року о 15:00 год.
17.01.2023 року до суду від представника позивача надійшла заява про продовження строку підготовчого провадження та відкладення судового розгляду.
07.02.2023 року до суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивачем предмет спору не було змінено, однак, підстави позову було викладено в оновленій редакції, яка відповідає доводам, висловленим у відповіді на відзив.
Крім цього 08.02.2023 року до суду від представника позивача надійшли додаткові докази у справі, а саме: копія наказу від 20.02.2022 року №75 про простій Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова».
15.02.2023 року до суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких зазначено доводи, викладені у попередніх заявах по суті справи. Крім того, позивач зазначає, що у даному конкретному випадку ним здійснено разове порушення, за яке він вже притягався до відповідальності.
У судовому засіданні 15 березня 2023 року представник позивача підтримав пред`явлений позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені в ньому та відповіді на відзив і додаткових поясненнях доводи, просив повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судовому засіданні пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив і додаткових поясненнях.
Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Як слідує з акта камеральної перевірки від 12.07.2021р. №549/32-00-04-03-03-14308368, за наслідками проведеної перевірки встановлено порушення ДП «ВО ПМЗ ім. О. М. Макарова» п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України через несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання по земельному податку за січень 2019 року у сумі 1 507 076,2 грн із затримкою на 89 календарних днів, тобто із затримкою від 30 до 90 календарних днів, та несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання по земельному податку за січень 2019 року у сумі 4 300 699,04 грн із затримкою більше 90 календарних днів.
На підставі акта камеральної перевірки від 12.07.2021р. №549/32-00-04-03-03-14308368 Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято:
Разом з цим, не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його у судовому порядку, звернувшись до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі ПК України), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства
Положеннями пункту 36.1 статті 36 ПК України визначено суть податкового обов`язку, згідно положень якої, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 ПК України податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.
За приписами пункту 36.3 статті 36 ПК України податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Умовами пункту 36.5 статті 36 ПК України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Згідно з п.п.16.1.3, п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.п.36.1-36.3 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Пунктом 38.1. статті 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 54.1 статті 54 ПК України визначено, що, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Відповідно до п.284.1 ст.284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території. Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
За змістом приписів ст.285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Згідно з п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 286.2 статті 286 ПК України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.
Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
При цьому п.287.3 ст.287 ПК України встановлено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
За приписами пункту 124.1 статті 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
З огляду на приписи п.54.1 ст.54 ПК України вищеозначені самостійно задекларовані позивачем грошові зобов`язання зі сплати земельного податку з юридичних осіб за січень 2019 року є узгодженими та відповідно до п.287.3 ст.287 ПК України мали бути сплачені протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Разом з цим, проведеною камеральною перевіркою встановлено, що станом на 02.03.2019р. за даними Інтегрованої картки платника податків по платежу «земельний податок з юридичних осіб» рахувалась переплата у сумі 752572,36грн., недоплата самостійно задекларованого узгодженого податкового зобов`язання по декларації з плати за землю (з урахуванням уточнюючих податкових декларацій) за січень 2019 року склала 7 296 009,97грн. При граничному терміні сплати 02.03.2019р. станом на дату складання акта перевірки фактична сплата здійснена у сумі 5 807 775,26грн., в тому числі: із затримкою від 30 до 90 днів на загальну суму 1 507 076,22грн.; із затримкою більше 90 календарних днів на загальну суму 4 300 699,04грн.
Наведене підтверджується реєстром платіжних доручень щодо сплати ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» узгоджених сум податкового зобов`язання по земельному податку за січень 2019 року (з урахуванням уточнюючих декларацій), наведеним у додатку № 1 до акта камеральної перевірки.
Судом встановлено, що позивач фактично не заперечує проти встановлених вище обставин та визнає, що сплата узгоджених грошових зобов`язань по земельному податку за січень 2019 року, самостійно задекларованих ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова», здійснена останнім із порушенням встановлених п.287.3 ст.287 ПК України граничних строків.
Разом з тим, незгода позивача зі спірним податковим повідомленням-рішенням, з урахуванням уточненої позовної заяви, фактично побудована на тому, що, на думку позивача, контролюючий орган протиправно застосував до підприємства штрафні санкції, по-перше, без урахуванням приписів п.69.1, п.69.14 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, згідно з яким, за твердженням позивача, земельний податок у 2022 році не підлягає нарахуванню та сплаті з березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому буде припинено воєнний стан, а також не підлягають застосуванню у вищевказаний період пеня і штрафи до платників податків, у яких земельні ділянки, які є об`єктом оподаткування земельним податком, розташовані на означених у п.69.14 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України територіях; а по-друге, без урахування приписів п.52-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ Податкового кодексу України, згідно з яким за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім визначених ПК України окремих санкцій, до яких штрафні санкції за несвоєчасну сплату земельного податку не належать, відтак, враховуючи, що спірним податковим повідомленням-рішенням штрафні санкції нараховано за період, коли вже діяв запроваджений Кабінетом Міністрів України на всій території України карантин з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), який продовжено ще й станом на теперішній час, такі санкції застосовано протиправно.
Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, суд враховує таке.
Так, відповідно до пункту 52-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за:
порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії;
відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу;
порушення вимог законодавства в частині:
обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;
цільового використання пального, спирту етилового платниками податків;
обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;
здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;
здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку;
порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.
Протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
За приписами п.52-4 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.
При цьому платники плати за землю (крім фізичних осіб), які відповідно до пункту 286.2 статті 286 цього Кодексу подали податкову декларацію, мають право подати уточнюючу податкову декларацію, в якій відобразити зміни податкового зобов`язання із сплати плати за землю за податковий період березень 2020 року.
У разі якщо у березні чи квітні 2020 року платниками плати за землю було подано уточнюючу податкову декларацію щодо зменшення податкового зобов`язання із сплати плати за землю за податковий період квітень 2020 року з причин, які не пов`язані із самостійним виявленням помилок, що містяться у раніше поданій ними податковій декларації, такі платники плати за землю зобов`язані подати не пізніше 30 квітня 2020 року уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2020 рік, в яких відобразити зміни податкового зобов`язання із сплати плати за землю за податкові періоди березень та квітень 2020 року відповідно до положень цього підпункту.
При цьому у разі подання таких податкових декларацій з підстав, визначених цим підпунктом, до таких платників податків не застосовуються санкції, визначені статтею 50 цього Кодексу, та штрафні санкції згідно з вимогами пункту 120.2 статті 120 цього Кодексу, за внесення змін до податкової звітності в частині збільшення податкових зобов`язань з плати за землю за податковий період квітень 2020 року.
Установити, що платники плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності), які визначають податкові зобов`язання із плати за землю на підставі податкових декларацій, сплачують податкове зобов`язання зі сплати плати за землю за податковий період квітень 2020 року у повному обсязі за місцезнаходженням земельної ділянки у строк до 30 червня 2020 року без нарахування пені та штрафних санкцій, передбачених цим Кодексом за порушення термінів сплати податкових зобов`язань щодо загальних термінів сплати податкового зобов`язання за такий період.
Аналіз наведених норми ПК України дає підстави для висновку про те, що штрафні санкції не застосовуються за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Проте, спірним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату земельного податку за січень 2019 року, тобто за порушення, вчинені ще у лютому 2019 року і до 01 березня 2020 року, отже доводи позивача стосовно розповсюдження на спірні правовідносини приписів пункту 52-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України є безпідставними і не спростовують правомірність застосування до ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» штрафних санкцій.
Також безпідставними є доводи позивача про застосування до спірних правовідносин приписів п.69.14 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, з огляду на таке.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-ІХ від 15.03.2022 року підрозділ 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, зокрема, було доповнено п.69.14, який набрав чинності з 17.03.2022р. та згідно з яким тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.
З наведеного слідує, що, п.69.14 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України набрав чинності з 17.03.2022р., тобто вже після періоду, протягом якого позивачем вчинене порушення податкового законодавства та після дати винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, при цьому вказаною нормою не встановлюється будь-яке пом`якшення чи скасування відповідальності за вчинене позивачем податкове порушення, як і не визначається, що вчинені позивачем дії порушенням податкового законодавства не є, позаяк п.69.14 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України спрямований на врегулювання правовідносин з питань оподаткування земельним податком земельних ділянок саме у період, починаючи з 1 березня 2022 року і по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, а не оподаткування земельних ділянок у попередні роки (до 01.03.2022р.), при цьому таке регулювання стосується не всіх земельних ділянок, а лише окремих (тих, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також тих земельних ділянок (земельних часток (паїв), які визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди, при цьому Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України).
Щодо посилання позивача на п.69.1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, суд зазначає таке.
Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану №2118-ІХ від 03.03.2022 року, який набрав чинності 07.03.2022р., підрозділ 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, зокрема, було доповнено п.69, зокрема, такого змісту:
« 69. Установити, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
69.1. У випадку відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок, зокрема щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом трьох місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.»
Як зазначалося вище, відповідно до п.п.36.1-36.3 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Пунктом 38.1. статті 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Зважаючи на встановлене ПК України визначення податкового обов`язку, за яким податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку, зокрема, сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, і з урахуванням наведених приписів п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, якими платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом трьох місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні, саме за невиконання податкового обов`язку, зокрема, щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати такий податковий обов`язок, суд доходить висновку, що передбачене п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України звільнення від встановленої цим Кодексом відповідальності стосується саме неможливості виконання платником податків свого податкового обов`язку зі сплати податку, граничний термін сплати якого припав на період воєнного стану, бо саме з його запровадженням виникли перешкоди у дотриманні встановлених ПК України строків сплати такого податку.
Відтак, передбачене п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України звільнення від встановленої цим Кодексом відповідальності за недотримання строків сплати узгоджених грошових зобов`язань, граничний термін сплати яких настав до введення воєнного стану, не розповсюджується.
Наведений висновок також відповідає наступній редакції п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, яка діє станом на час розгляду справи та згідно з якою у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 і 39-2, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні. Платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків щодо:
реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування, дата складання яких припадає на період з 1 лютого по 31 травня 2022 року, за умови забезпечення їх реєстрації не пізніше 15 липня 2022 року;
реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, дата складання яких припадає на період з 1 лютого по 31 травня 2022 року, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, за умови забезпечення їх реєстрації не пізніше 20 липня 2022 року;
подання звітності, у тому числі передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, за звітні (податкові) періоди - 2021 рік (для звітності, що подається за річний звітний (податковий) період), граничний термін подання якої припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до 1 червня 2022 року, I квартал 2022 року (для звітності, що подається за квартальний звітний (податковий) період) та звітності за лютий - травень 2022 року (для звітності, що подається за місячний звітний (податковий) період), за умови подання такої звітності до контролюючого органу не пізніше 20 липня 2022 року;
строків сплати податків та зборів за звітні (податкові) періоди - 2021 рік (для річного звітного (податкового) періоду), I квартал 2022 року (для квартального звітного (податкового) періоду), січень - травень 2022 року (для місячного звітного (податкового) періоду), за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року (для сплати податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору - не пізніше 31 грудня 2022 року);
строків сплати грошових зобов`язань, визначених контролюючими органами, граничний строк сплати яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до 1 червня 2022 року, за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року.
У разі звільнення платника податків від відповідальності з підстав, визначених абзацами четвертим - восьмим цього підпункту, податкові повідомлення-рішення, якими були визначені йому штрафні (фінансові) санкції та/або пеня за несвоєчасне виконання податкових обов`язків, крім сплати податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору, визначених абзацами четвертим - восьмим цього підпункту, вважаються скасованими (відкликаними) з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо сприяння відновленню енергетичної інфраструктури України".
Таким чином, суд зазначає, що посилання позивача на зміни у податковому законодавстві, внесені внаслідок введення в Україні воєнного стану, є недоречним та незастосовними до спірних правовідносин, зважаючи на те, що обов`язок позивача зі сплати самостійно задекларованих грошових зобов`язань з земельного податку виник ще у 2019 році, а податкове повідомлення-рішення, яке оскаржується позивачем у межах цієї справи, прийнято 07.02.2022 року, тобто до початку воєнного стану.
Відтак, доводи позивача про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Суд також зазначає, що виявлене проведеною камеральної перевіркою порушення ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» вимог п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України через несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання по земельному податку за січень 2019 року у сумі 4 300 699,04 грн. із затримкою більше 90 календарних днів, є доведеним та позивачем фактично визнається, відтак, відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, обґрунтовано та на законних підставах застосував до позивача згідно з пунктом 124.1 статті 124 ПК України штрафні санкції у розмірі 10% від погашеної суми податкового боргу на суму 430 069,90 грн. (10% від 4 300 699,04 грн.).
За наведених обставин у сукупності, суд доходить висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні, отже, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачами при зверненні до суду з цим позовом, відповідно до ст.139 КАС України не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова