Справа № 500/194/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/194/23

20 грудня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна судова адміністрація України, Служба судової охорони про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області (надалі, відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна судова адміністрація України, Служба судової охорони, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за період з 24 лютого 2022 року по 30 червня 2022 року включно у розмірі 30000 гривень щомісячно, та за період з 01 липня 2022 року по день ухвалення рішення у справі в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць. зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Тернопільській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, за період з 24 лютого 2022 року по 30 червня 2022 року включно у розмірі ЗО 000 гривень щомісячно, та за період з 01 липня 2022 року по день ухвалення рішення у справі в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільської області на користь ОСОБА_1 4000 гривень понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивача наказом Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області від 11.12.2019 №133 о/с призначено на посаду командира взводу охорони підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони. Позивач вказує, що йому не нараховувалася та не виплачувалася щомісячна додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" починаючи з 24.02.2022 в сумі 30000,00 грн щомісячно, що і слугувало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Ухвалою судді від 23.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що у затвердженому Державною судовою адміністрацією України кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та відповідних кошторисах територіальних управлінь Служби судової охорони, в тому числі і територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області, видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою №168, не передбачались та не затверджувались, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс відповідача не дозволяє здійснити таку виплату.

Від представника Служби судової охорони до суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що для видання наказу про виплату співробітникам служби додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінетом Міністрів України від 28.02.2022 №168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі служби або територіального управління служби за фондом оплати праці співробітників відповідних коштів на її виплату.

Від представника Державної судової адміністрації України надійшли пояснення, в яких зазначено, що на сьогоднішній день у ДСА України відсутні будь-які внутрішні резерви для перерозподілу видатків між установами системи правосуддя та збільшення бюджетних асигнувань Службі судової охорони для виплати додаткової винагороди співробітникам відповідно до Постанови №168.

Ухвалою суду від 23.01.2023 постановлено провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна судова адміністрація України, Служба судової охорони про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії зупинити до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №260/3564/22.

Ухвалою суду від 18.10.2023 постановлено поновити провадження в даній адміністративній справі.

Судом встановлено, що позивач проходить службу на посаді командира взводу охорони підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони, що підтверджується витягом з наказу від 11.12.2019 №133 о/с.

Як слідує із листа Служби судової охорони від 06.01.2023 позивачу не проводилося нарахування та виплата щомісячної додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" починаючи з 24.02.2022 в сумі 30000,00 грн.

Визначаючись щодо спірних позовних вимог, суд виходить з наступного.

Верховний Суд 06.04.2023 прийняв рішення в зразковій адміністративній справі №260/3564/22 (адміністративне провадження №Пз/990/4/22, повний текст розміщено за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/110064913).

Верховний Суд визначив такі ознаки типової справи:

позивачами у них є співробітники Служби судової охорони;

відповідачем у них є один і той самий суб`єкт владних повноважень - територіальний орган Служби судової охорони України (ТУ ССО у Закарпатській області);

спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що виникли внаслідок бездіяльності відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168;

позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати протиправною бездіяльність ТУ ССО у Закарпатській області щодо не нарахування та не виплати додаткової щомісячної винагороди у розмірі, встановленому постановою КМУ №168 та зобов`язати ТУ ССО у Закарпатській області нарахувати і виплатити таку винагороду, починаючи з 24 лютого 2022 року.

При цьому вказав, що висновки у цій зразковій справі щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України №168 у посутньому зв`язку з положеннями статей 4 і 58 Конституції України, статей 161, 165 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", нормами Порядку №384 і Порядку №396 належить застосовувати в адміністративних справах про виплату на користь співробітників Служби судової охорони додаткової винагороди у правовідносинах, що виникли з 24 лютого 2022 року.

Так, розглядаючи зразкову справу, Верховний Суд у рішенні сформував такі висновки:

"Згідно зі статтею 165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з основних і додаткових його видів та виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

До додаткових видів грошового забезпечення Порядок №384 відносить, зокрема, винагороди.

Виходячи з цього, встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони, яку держава взяла на себе обов`язок виплачувати їм на період дії воєнного стану в Україні.

У первинній редакції постанови Кабінету Міністрів України №168 розмір додаткової винагороди для співробітників Служби судової охорони, крім тих із них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, був визначений у фіксованому розмірі - 30000 гривень щомісячно.

Зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 змін до постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди "до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць" замість "30000 гривень щомісячно" не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом "пропорційність" із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Правило щодо пропорційності розміру грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони до виконаної норми праці закріплено й у пункті 14 Порядку №384, згідно з яким при виплаті співробітникам грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення сум щомісячних основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права ОСОБА_1 на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн на місяць, передбаченому постановою №168 у первинній редакції, тому відхиляє доводи позивача щодо недопустимості застосування постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 для вирішення цього спору.

Відтак, виходячи з приписів частини третьої статті 7 КАС України, Суд не застосовує при визначенні розміру належної позивачу додаткової винагороди пункт 7 Порядку №396, на застосуванні якого наполягає ТУ ССО у Закарпатській області, оскільки за імперативною нормою частини другої статті 165 Закону №1402-VIII розмір грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони встановлюється Кабінетом Міністрів України, тоді як згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони" ДСА України уповноважена затверджувати виключно порядок його виплати.

Так само пунктом 21 постанови Кабінету Міністрів України №168 (у редакції постанови від 07.07.2022 №793), на виконання якого прийнятий Порядок №396, уповноважено керівників відповідних міністерств та державних органів, до яких, зокрема, належить ДСА України, визначити порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої цією постановою.

У зв`язку з цим визначення в пункті 7 Порядку №396 розмірів додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони за певними критеріями виходить за межі наданих ДСА України повноважень.

Крім того, Верховний Суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин Порядку №396 й у частині визначених ним порядку і умов виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди, оскільки спірні правовідносини виникли до прийняття і набрання чинності цим Порядком. Водночас у спірний період однорідні правовідносини щодо порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони були врегульовані Порядком №384, що й підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому відмова ТУ ССО у Закарпатській області у виплаті позивачу додаткової винагороди як однієї зі складових його грошового забезпечення з підстави відсутності відповідних бюджетних асигнувань, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року право особи мирно володіти своїм майном, оскільки доки відповідні правові норми, що передбачають певні виплати, є чинними, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах (справа "Кечко проти України", заява №63134/00, рішення від 08 листопада 2005 року).

З огляду на викладене позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності ТУ ССО у Закарпатській області щодо ненарахування і невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, та зобов`язання ТУ ССО у Закарпатській області нарахувати і виплатити позивачу вказану додаткову винагороду в розмірі 30000 грн на місяць (за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця), починаючи з 24 лютого 2022 року.".

Велика Палата Верховного Суду 21.09.2023 залишила рішення в зразковій справі без змін (повний текст постанови за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/114021133) погодившись із правильністю висновків Верховного Суду щодо встановлення критеріїв, за якими справу віднесено до типових справ та із висновками щодо обрання та застосування норм матеріального права до спірних правовідносин.

При прийнятті рішення суд враховує, що ця справа за суб`єктним складом, підставами та предметом позову відповідає ознакам типової справи, що визначені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22. Отже, в силу ч.3 ст.291 КАС України, висновки Верховного Суду щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України №168 у їх зв`язку з положеннями статей 4 і 58 Конституції України, статей 161, 165 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", нормами Порядку №384 і Порядку №396, котрі належить застосовувати в адміністративних справах про виплату на користь співробітників Служби судової охорони додаткової винагороди у правовідносинах, що виникли з 24 лютого 2022 року, слід врахувати при вирішенні цієї судової справи.

Тому, належним та ефективним способом відновлення порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області щодо не нарахування і не виплати позивачу з 24 лютого 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу починаючи з 24 лютого 2022 року додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, в розмірі 30000,00 грн на місяць.

Додатково суд зазначає, що бюджетні правовідносини, які виникають між учасниками бюджетного процесу стосовно реалізації їхніх бюджетних повноважень (прав та обов`язків з управління бюджетними коштами), безпосередньо не стосуються позивача.

Тому, Територіальне управління Служби судової охорони у Тернопільській області є належним відповідачем у даній справі, оскільки саме цей суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах щодо виплати позивачу додаткової винагороди.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Судовий збір у даній справі позивачем не сплачувався.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується.

Водночас представник позивача у позові просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

11.01.2023 укладено договір про надання професійної правничої допомоги між адвокатом Вародою П.Б. (Адвокат) та Сеньків М.Б. (Клієнт), згідно з пунктом 1.1. якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання на представництво його інтересів та надання професійної правничої допомоги у всіх судах України, державних установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності при вирішені будь-яких питань, які стосуватимуться його прав, обов`язків та інтересів у справі за позовом Клієнта до Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області про стягнення додаткової винагороди.

Пунктом 3.1. вказаного договору передбачено, що гонорар Адвоката за надання професійної правничої допомоги Клієнту становить 4000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано суду копію квитанції до прибуткового касового ордера №699 від 11.01.2023 на суму 4000,00 грн.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин цієї справи та суті виконаних послуг.

З урахуванням викладених обставин справи та положень законодавства, суд дійшов висновку, що підготовка та подання позову до суду у цій справі, яка за даних правовідносин віднесена до категорії справ незначної складності та розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, не потребувала надмірного, значного обсягу юридичної роботи.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи предмет спору, значення справи для сторін, а також те, що дана справа відповідає ознакам типової справи, що визначені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 4000,00 грн є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, справедливим розміром відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 1000,00 грн.

Отже, до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань до Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області на користь позивача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Тернопільській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", в розмірі 30000,00 грн на місяць, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 20 грудня 2023 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Територіальне управління Служби судової охорони у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Грушевського, 6, м. Тернопіль, 46001 );

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

Державна судова адміністрація України (місцезнаходження вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601 );

Служба судової охорони (місцезнаходження вул. Липська, 18/5, м.Київ, 01601 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.