Справа № 380/6769/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/6769/23 пров. № А/857/18557/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року у справі № 380/6769/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя у І інстанції Москаль Р.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області ( далі ГУПФУ), в якому просить.

Визнати протиправними дії ГУПФУ щодо відмови ОСОБА_1 , як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у проведенні розрахунку підвищення пенсії та невиплати їй підвищення пенсії у розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII ( далі Закон № 1788-XII ), із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком та у проведенні перерахунку стажу роботи у відповідності до статті 58 Закону № 1788-XII;

Зобов`язати ГУПФУ здійснити ОСОБА_1 перерахунок підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно п. «г» ст. 77 Закону № 1788-XII, починаючи з 05.05.2018 та перерахунок стажу роботи згідно ст. 58 Закону № 1788-XII зі змінами, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітованій, починаючи з 05.05.2018.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що не погоджується з відмовою відповідача здійснити їй підвищення до пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому статтею 47 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII ( далі Закон № 2262-XII) та п. «г» статті 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленого статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV ( далі Закон - № 1058-IV).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУПФУ щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплати підвищення пенсії як члену сім`ї репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано, у передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-XII розмірі із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону № 1058-IV.

Зобов`язано ГУПФУ здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону № 1788-XII у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону Закону № 1058-IV, з 07.02.2022, з урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправними дії ГУПФУ щодо відмови у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні ОСОБА_1 , як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано відповідно до вимог статті 58 Закону № 1788-XII.

Зобов`язано ГУПФУ здійснити зарахування ОСОБА_1 як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, часу перебування в засланні (з 05.03.1950 по 10.07.1958) до стажу у потрійному розмірі відповідно до вимог статті 58 Закону № 1788-XII.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 536,80 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідач як державний орган до компетенції якого входить надання страхувальникам та застрахованим особам інформації, визначеної законодавством, проводити у межах повноважень, передбачених законом, інформаційно-роз`яснювальну роботу серед населення (Положення про пенсійний фонд п. 4) не повідомив позивачку про зміни законодавства, які впливають на розмір її пенси. Про порушення своїх прав позивачка дізналась із листа відповідача 20.02.2023.

Апелянт зазначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів ( стаття 46 Закону № 1058-IV).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 , підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу) народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Мужиловичі Яворівського району Львівської області (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до довідки Управління внутрішніх справ Львівської області №4/5-13693 від 27.03.1992, видана сім`ї з чотирьох осіб ( ОСОБА_3 1885 р.н., ОСОБА_4 1919 р.н., ОСОБА_5 1924 р.н., ОСОБА_6 1950 р.н.) про те, що ця сім`я 05.03.1950 із села Мужиловичі Яворівського району Львівської області за рішенням Особливої наради при МДБ СРСР виселена на спецпоселення в Красноярський край, з якого члени сім`ї звільнені 10.07.1958. На підставі Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» перелічені особи (в т.ч. ОСОБА_6 ) реабілітовані.

Львівська обласна рада видала ОСОБА_1 посвідчення №159/34-Р на підтвердження статусу реабілітованої особи та наявність права на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Позивачка перебуває на обліку в ГУПФУ та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням від 06 травня 2005 року серії НОМЕР_2 . В склад пенсійної виплати входить надбавка членам сімей реабілітованих в сумі 43,52 грн. на підставі п. 4.2 Постанови №654.

ОСОБА_1 звернулася до органу ПФУ із заявою про здійснення перерахунку підвищення до пенсії відповідно до Закону № 1788-XII та зарахування до страхового стажу періоду перебування на спецпоселенні у потрійному розмірі.

ГУПФУ листом від 20.02.2023 №4006-3028/Б-52/8-1300/23 надало ОСОБА_1 відповідь на її заяву з інформацією про проведені перерахунки та підвищення до пенсії позивачки та серед іншого зазначило, що ОСОБА_1 як члену сім`ї примусово переселеного і згодом реабілітованого виплачується підвищення до пенсії в сумі 43,52 грн, підстав для зарахування до страхового стажу періоду перебування на спецпоселенні в Красноярському краї підстав немає.

Не погодившись з такими діями відповідача позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є реабілітованою особою як член сім`ї, яку було примусово переміщено з місця її проживання з обов`язковим поселенням у спецпоселення (заслання). Відтак суд дійшов висновку про необхідність нарахування та виплати позивачці надбавки до пенсії як репресованій особі з розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону № 1058-IV. За таких обставин дії відповідача щодо відмови виплачувати позивачці надбавку до пенсії у розмірі, визначеному пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-ХІІІ є протиправними.

Щодо позовних вимог про призначення надбавки в розмірі 50%, то такі є безпідставними. Оскільки позивачка у віці 2 місяці була примусово переселена разом із своїми репресованими батьками, тому в розумінні пункту «г» статті 77 Закону №1788-ХІІІ є членом сім`ї репресованих, яких було примусово переселено.

Також суд врахував, що ОСОБА_1 звернулася до ГУПФУ із заявою від 01.02.2023 про встановлення підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону № 1788-ХІІІ. Оскільки період з 05.05.2018 по 07.02.2023 є більшим за 12 місяців, суд, враховуючи норми частини другої статті 98 Закону №1788-ХІІ дійшов висновку, що перерахунок може бути здійснено за період не більш як за 12 місяців з дня звернення позивачки до ГУПФУ із заявою від 01.02.2023 про встановлення підвищення до пенсії, тобто з 07.02.2022. Отже, вимоги про встановлення підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону № 1788-ХІІІ за період з 05.05.2018 по 07.02.2022 не підлягають до задоволення.

Проаналізувавши частину першу статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» із змінами, внесеними Законом №2325-VIII, суд зауважив, що згідно норм чинного законодавства передбачено надання пільг всім реабілітованим відповідно до цього Закону громадянам без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано (як це було передбачено в редакції Закону, яка діяла до 05.05.2018). З огляду на викладені норми суд відхиляє як помилкові доводи відповідача про те, що стаття 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не поширюється на громадян, які перебували на спецпоселенні, оскільки такі твердження є хибними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства. За обставин цієї справи ОСОБА_1 була примусово переміщена з місця її проживання з обов`язковим поселенням у спецпоселення в період з 05.03.1950 по 10.07.1958, що відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» кваліфікується як заслання та форма репресій, тому має право на зарахування цього періоду у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 N962-XII (далі Закон №962-XII) реабілітованими особами слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Відповідно до положень пункту «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50%, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25% мінімальної пенсії за віком.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінет Міністрів України № 654 від 16.07.2008 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» (далі - Постанова № 654) установлено, що з 1 вересня 2008 громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Згідно із пунктом 6 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 654, зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 в розумінні Закону №962-XII є репресованою особою як член сім`ї в складі трьох повнолітніх (в т.ч. батьки позивачки) та малолітньої дитини (позивачки, ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що були примусово виселені з села Мужиловичі Яворівського району Львівської області на спецпоселення в Красноярський край з 05.03.1950 по 10.071958;

Таким чином, судом зроблено правильний висновок про наявність у позивачки права на отримання підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

Частиною першою статті 6 Закону №962-XII у вказаній вище редакції визначено, що реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

05.05.2018 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 №2325-VIII (далі Закон №2325-VIII), яким внесені зміни, зокрема, у Закон України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Оскільки ОСОБА_1 є реабілітованою особою як член сім`ї, яку було примусово переміщено з місця її проживання з обов`язковим поселенням у спецпоселенні (заслання), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність нарахування та виплати позивачці надбавки до пенсії як репресованій особі з розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Твердження апелянта щодо підстав призначення надбавки в розмірі 50%, спростовуються висновками суду першої інстанції. Оскільки позивачка у віці 2 місяці була примусово переселена разом із своїми репресованими батьками, тому в розумінні пункту г) статті 77 Закону №1788-ХІІІ є членом сім`ї репресованих, яких було примусово переселено. Такий висновок суду першої інстанції відповідає усталеній правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 21.11.2018 у справі №446/1563/16-а, від 10.10.2018 у справі №446/1549/16-а, від 06.02.2019 у справі №446/1848/16-а, від 14.02.2019 у справі №345/1416/17, від 15.08.2019 у справі №446/1567/16-а та від 31.10.2019 у справі №442/6456/17, від 09.04.2020 у справі №446/1525/16-а.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року у справі № 380/6769/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 20 грудня 2023 року