Справа № 420/33981/23
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
19 грудня 2023 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса), в якій просить суд:
- визнати бездіяльність Відповідача щодо невиплати позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 24.04.2023 р. включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, протиправною;
- зобов`язати Відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 24.04.2023 р. із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації.
Ухвалою суду від 11.12.2023 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із недоліками та надано строк для усунення протягом 10 дныв з моменту отримання копії ухвали.
Недоліком позовної заяви було звернення до суду поза межами строку позовної давності та неподання заяви про його поновлення.
14.12.2023 року позивач звернувся до суду із заявою про поновлення строку звернення до суду, яка мотивована наступним.
Положення ст. 238 КЗпП України слід тлумачити в більш широкому розумінні, а саме в сенсі відсутності строкових обмежень для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати і відповідних державних гарантій, пов`язаних із отриманням заробітної плати.
Позивач заключав свій останній контракт про проходження служби 03.12.2021 року з 25.04.2022 строком на один рік під час дії попередньої редакції статті 233 КЗпП України.
Фактично, Держава (Законодавець) суттєво змінив законодавство в односторонньому порядку (ст. 233 КЗпП України), під час дії вже підписаного контракту, суттєво зменшивши надані нею ж гарантії (стосовно строку звернення до суду). При цьому в змісті цього контракту сказано, що позивач перебуває під захистом держави, усі права та свободи, закріплені Конституцією України та ін. Держава не може змінювати в односторонньому порядку дані умови.
На момент підписання контракту: частиною 2 ст.233 КЗпП України, у редакції до 19.07.2022р., було визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Суд, дослідивши матеріали справи, а також заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, зазначає наступне.
Строк звернення до адміністративного суду встановлений ст. 122 КАС України.
Так, частиною першої наведеної вище статті передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Предметом спору у цій справі є невиплачена індексація грошового забезпечення.
З огляду на викладене, спеціальними нормами, які регулюють строк звернення до суду у цьому спорі, є норми Кодексу законів про працю України.
Згідно із ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
Таким чином, Кодексом законів про працю встановлено тримісячний строк позовної давності у спорах щодо виплати усіх належних працівникові сум при звільненні, який починає свій перебіг з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Прикінцевими положенням КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 " встановлено, що з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відміняється.
Відповідно, з 01.07.2023 року підлягають застосуванню строки, визначені статтею 233 КЗпП України.
Враховуючи, що вимоги у цьому спорі стосуються невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 24.04.2023, а виключений зі списків особового складу позивач був 24.04.2023, а також враховуючи поновлення застосування строків з 01.07.2023 відповідно до ст.233 КЗпП, тримісячний строк звернення до суду у цьому спорі закінчився 01.10.2023 року.
Виходячи із того, що позовну заяву подано 06.12.2023 року, тримісячний строк звернення до суду пропущено.
З огляду на те, що спірна виплата мала бути виплачена позивачу при звільненні, то з дати звільнення позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
В даному випадку, позивач після одержання 24.04.2023 року повного розрахунку грошового забезпечення мав три місяці на звернення до суду для виплати індексації за період з 01.03.2018 по 24.04.2023.
Звернення до відповідача у грудні 2023 року, тобто після майже восьми місяців з дати звільнення та двох місяців з початку закінчення строку звернення до суду, не може вважатися розумним строком звернення за захистом своїх прав. Таке тривале зволікання із зверненням до відповідача з приводу нарахування та виплати спірних сум свідчить про байдуже ставлення позивача до своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Тобто, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.
Також варто зазначити, що у постанові від 25.03.2020 у справі №9901/588/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Так, ЄСПЛ, у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі Мушта проти України, нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть стосуватися реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
У рішенні від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).
Таким чином, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
Вищенаведене засвідчує, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
З огляду на зміст статті 123 КАС України та враховуючи, що наведені у заяві обставини суд визнав неповажними, позовна заява підлягає поверненню.
Керуючись ч. 2 ст. 123, 243, 248 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст. 293-295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.