Справа № 280/2504/23
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 280/2504/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.07.2023 року в адміністративній справі №280/2504/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Запорізького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 280/2504/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року у справі №280/2504/23 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Вказаним рішенням суду:

- визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 січня 2023 року №81, прийняте на заміну рішення про призначення пенсії від 02 січня 2023 року №81, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 період його роботи з 14 листопада 1999 року по 17 серпня 2000 року до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, а також до загального стажу періоди його навчання з 01 вересня 1984 року по 06 липня 1986 року та з 30 травня 1988 року по 19 червня 1991 року;

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком на пільгових умовах, призначеної з 12 вересня 2022 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії на пільгових умовах згідно із пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначеної за рішенням від 02 січня 2023 року №81, з дати припинення її виплати.

- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

10 липня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява вх. № 29709 про ухвалення додаткового рішення, де заявник просить суд ухвалити додаткове рішення у справі № 280/2504/23 про вирішення вимоги щодо часу, з якого має бути зараховано до загального стажу позивача періодів з 01 вересня 1984 року по 06 липня 1986 року та з 30 травня 1988 року по 19 червня 1991 року та здійснення у зв`язку із цим перерахунку пенсії.

Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.07.2023 року в адміністративній справі №280/2504/23 заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 з 12 вересня 2022 року період його роботи з 14 листопада 1999 року по 17 серпня 2000 року до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, а також до загального стажу періоди його навчання з 01 вересня 1984 року по 06 липня 1986 року та з 30 травня 1988 року по 19 червня 1991 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії на пільгових умовах згідно із пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначеної за рішенням від 02 січня 2023 року №81, з дати припинення її виплати, а також здійснити перерахунок та виплату пенсії з 12 вересня 2022 року з урахуванням мотивувальної частини даного судового рішення.

Не погоджуючись з вказаним додатковим судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що пенсія ОСОБА_1 була призначена пенсійним органом рішенням від 02 січня 2023 року №81 з 12 вересня 2022 року, що підтверджується відомостями з електронної пенсійної справи позивача. Виплата пенсії за віком на пільгових умовах позивачу здійснювалась по 31 січня 2023 року.

У даній справі спірним є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 січня 2023 року №81, яким в результаті повторного розгляду заяви позивача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також, вказаним рішенням позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1984 року по 19 червня 1991 року, а до пільгового - період роботи з 14 листопада 1999 року по 17 серпня 2000 року.

Водночас, у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 січня 2023 року №81, прийняте на заміну рішення про призначення пенсії від 02 січня 2023 року №81, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, а також про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком на пільгових умовах, призначеної з 12 вересня 2022 року. З метою відновлення порушених прав позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зобов`язано зарахувати ОСОБА_1 період його роботи з 14 листопада 1999 року по 17 серпня 2000 року до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, а також до загального стажу періоди його навчання з 01 вересня 1984 року по 06 липня 1986 року та з 30 травня 1988 року по 19 червня 1991 року, а Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії на пільгових умовах згідно із пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначеної за рішенням від 02 січня 2023 року №81, з дати припинення її виплати.

Висновків про час, з якого вищезазначені періоди мають бути зараховані до страхового та пільгового стажу роботи позивача, у зв`язку із яким безпосередньо пов`язується його перерахунок пенсії, рішення суду не містить.

Так, у рішенні від 06 липня 2023 року щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу періодів навчання суд зробив висновок про те, що записами в трудовій книжці та диплом серії НОМЕР_1 підтверджено факт навчання позивача у спірний період (з 01 вересня 1984 року по 06 липня 1986 року, з 30 травня 1988 року по 19 червня 19991 року) у Запорізькому машинобудівному інституті імені В.Я. Чубаря, який наразі має назву Національний університет «Запорізька політехніка», та який згідно даних, розміщених на його офіційному сайті, є закладом вищої освіти. А відтак підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 14 листопада 1999 року по 17 серпня 2000 року суд зазначив, що позивачем до органів пенсійного фонду подано довідку, яка засвідчує його зайнятість на роботах із шкідливими та важкими умовами праці повний робочий день у період з 14 листопада 199 року по 17 серпня 2000 року на ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат». Жодних доказів про невідповідність поданої довідки ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» від 20 грудня 2022 року № 36а вимогам чинного законодавства відповідачами до суду не надано.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерел формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

За приписами статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-VI), пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Стаття 46 Закону № 1058-VI регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрат.

Виключно цим Законом № 1058-IV визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування (стаття 5 Закону № 1058-IV).

Підстави припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано статтею 49 Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини 1 зазначеної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить, що виплата пенсії припиняється лише на підставі відповідного рішення територіальних органів Пенсійного фонду або суду.

При цьому, перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду України, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії лише у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 49 вказаного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Як свідчить аналіз положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" припинення виплати пенсії можливо лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Рішенням суду першої інстанції від 06 липня 2023 року спростовано доводи оргау пенсійного фонду щодо надання позивачем недостовірних відомостей на підтвердження факту наявності у позивача необхідного страхового та пільгового стажу за Списком № 2, які слугували підставою для припинення виплати раніше призначеної позивачу пенсії, а також щодо відсутності підстав для зарахування ОСОБА_1 періоду його роботи з 14 листопада 1999 року по 17 серпня 2000 року до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, а також до загального стажу періоди його навчання з 01 вересня 1984 року по 06 липня 1986 року та з 30 травня 1988 року по 19 червня 1991 року.

Отже, у зв`язку з необхідністю визначенням належного способу виконання судового рішення суд вважає за можливе зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 період його роботи з 14 листопада 1999 року по 17 серпня 2000 року до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, а також до загального стажу періоди його навчання з 01 вересня 1984 року по 06 липня 1986 року та з 30 травня 1988 року по 19 червня 1991 року з 12 вересня 2022 року (дня первинного призначення позивачу пенсії на пільгових умовах).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача та ухвалення додаткового судового рішення, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області- залишити без задоволення, а додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.07.2023 року в адміністративній справі №280/2504/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун