Справа № 320/4731/22
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4731/22 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просила суд:

-визнати протиправним та скасувати розпорядження від 25.11.2021 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - щодо призначення ОСОБА_1 з 01.12.2021 пенсії по віку в розмірі 3994,09 грн.;

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в частині ненарахування ОСОБА_1 пенсії, з врахуванням рішення Березанського міського суду від 27.05.2011 по справі №2-а-820/201 та розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 02.09.2021 у розмірі 6073,32 грн.;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області нараховувати з 01.12.2021 ОСОБА_1 пенсію з врахуванням рішення Березанського міського суду від 27.05.2011 по справі №2-a-820/2011 відповідно до розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 02.09.2021 розмірі 6073,32 грн., з врахуванням вже здійснених виплат.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , має статус потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 1 та перебуваю на обліку в ГУ ПФУ Київської області, а також отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» із зменшенням пенсійного віку передбаченого ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Станом на 31.11.2021 розмір її пенсії становив 6 073,32 грн. відповідно до рішення відповідача №67 від 03.09.2021.

В грудні 2021 року позивачка виявила, що пенсія за грудень 2021 року зарахована в сумі 3994,09 грн., що стало підставою для звернення із заявою до відповідача.

Листом від 21.01.2021 №1015-24993/H-02/08-1000/228 вказано, що з 01.12.2021 позивачці призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхування» і розмір пенсії складає 3 994,09 грн., а виплату пенсії по рішенню Березанського міського суду Київської області від 27.05.2011 по справі №2-а-820/2011 призупинено без пояснення підстав для цього, пенсійну справу переглянуто і приведено до вимог чинного законодавства.

Вважаю чи таке рішення відповідача протиправним, позивачка звернулась до суду з позовом.

Розглядаючи справу по суті, колегія суддів, зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Березанського міського суду Київської області від 27.05.2011 визнано неправомірними дії управління пенсійного фонду України в м.Березань щодо відмови проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.2ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано управління пенсійного фонду України в м.Березань зробити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за понаднормовий стаж з 01 березня 2011 року відповідно до ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",із збільшенням пенсії за кожен відпрацьований понад 15 років рік на один процент від заробітку, але не більше 75% заробітку. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання цього рішення суду, відповідачем було прийнято розпорядження та призначено пенсію позивачці у розмірі 6073,32 грн.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-08, з 01.10.2017 провелено осучаснення раніше призначених пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки - 3764,40 грн. та страхового стажу, один рік якого дорівнює 1%, тобто пенсія =коефіцієнт заробітнох плати х3764,40 х на коефіцієнт страхового стажу х1%.

Позивачці було повідомлено, що виконання рішення Березанського міського суду без осучаснення заробітної плати є недоцільним. Розмір пенсії позивачки з 01.12.2021 становить 3994,09 грн.

За змістом ст.19 Конституції України, органи державної влади. їх посадові особи повинні діяти виключно в межах, визначених відповідними видами правових норм.

У відповідності до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов?язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об?єднаннями на всій території України.

Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Отже, права призупиняти дію рішень судів органами пенсійного фонду ні Конституцією України, ні законами України не передбачено. Постанова Березанського міського суду Київської області від 27.05.2011 по справі №2-a-820/2011 вважається виконаною з моменту перерахунку органами пенсійного фонду пенсіїпозивачці, у відповідності до судового рішення.

Посилання відповідача на тей факт, що відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов?язкове пенсійне страхування», перерахунок раніше призначених пенсій проводиться з застосуванням осучаснення заробітної плати в Україні і коефіцієнтом одного року страхового стажу 1% є безпідставним та судом до уваги не приймається, оскільки цей перерахунок проводиться з 1 березня, а не з 1 грудня відповідного року і ч. 2 ст. 42 не містить оцінки років страхового стажу. Тим більше, що страховий стаж і так врахований з коефіцієнтом 1% з 01.10.2017 відповідно до змін в законодавстві, що слідує з розпоряджень про призначення пенсії.

Статтею 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачені умови індексації та перерахунку пенсії.

Виходячи з диспозиції цієї норми індексація і перерахунок пенсії не може проводитися в бік зменшення призначеної пенсії.

Отже, безпідставне призупинення органами пенсійного фонду рішень судів, які задовго до цих протиправних дій, не тільки набрали законної сили, але цими органами були виконані призначення з 01.12.2021 розміру пенсії меншого, ніж позивачка отримувала до цього, свідчить про порушення, передбаченого ст. ст. 41, 46 Конституції України права позивачки на соціальний захист та принципу непорушності права приватної власності.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом?якшують або скасовують відповідальність особи.

Водночас, у відповідності до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з частиною 1 статті Положення, частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі І Першого протоколу до цієї Конвенції, кожній фізичній або юридичній особі забезпечується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєі власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Правова позиція з аналогічних питань була викладена і Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 (справа №523/4930/15-а K/9901/1120/18), від 24.04.2018 (справа №686/12623/17 K/9901/849/17).

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, наприклад, у справі №523/4930/15-а Верховний Суд дійшов до висновку, що при перерахунку пенсії застосуванню підлягає норма закону у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп 99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

З вказаного вище вбачається, що позовні вимоги є обгрунтованими.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Також, колегія суддів, зазначає, що гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, має бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі.

Окрім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке поле для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма