Справа № 760/13963/21
Суддя: Коробенко С. В.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
____________________________________________________________________________________________
Провадження 2-а/760/118/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

19 грудня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коробенка С.В. розглянув в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

ІІ. Описова частина

У травні 2021 Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАН №3984481 від 28 березня 2021, а справу закрити. Також просив стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що 28 березня 2021 його притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 28.03.2021 об 11:07:51 у м. Києві, пров. Малинський, 5 керував автомобілем Suzuki SX4 НОМЕР_1 без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 ПДР - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, серед іншого, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням вимог законодавства та такою, що підлягає скасуванню.

Зокрема, Позивач стверджує 28 березня 2021 він зі своєю дружиною ОСОБА_2 направлялися до медичної лабораторії Sinevo, на автомобілі Suzuki SX4, д.н. НОМЕР_2 . За кермом автомобіля знаходилася ОСОБА_2 . Після того, як вона зупинила автомобіль на перехресті вулиці Наумова/ провулку Малинський та пішла до медичної лабораторії Позивач вийшов з машини для того, щоб перевірити тиск колес автомобіля. У той час до автомобілю під`їхав екіпаж патрульної поліції на автомобілі Skoda Rapid державний номерний знак НОМЕР_3 . При цьому працівники патрульної поліції не представились, не надали для огляду свої службові посвідчення та не повідомили мого підзахисного - ОСОБА_1 про причину їх зацікавленості у припаркованому автомобілі.

Співробітники патрульної поліції запитали посвідчення водія та технічний паспорт на автомобіль, проте, оскільки керувала автомобілем дружина документів у Позивача не було. Після того, як Позивач дав пояснення стосовно відсутності у нього документів - працівники патрульної поліції почали піддавати сумніву його тверезість та запропонували йому пройти тестування на стан алкогольного сп`яніння.

В даний момент до автомобілю повернулася дружина Позивача та намагалася пояснити співробітникам патрульної поліції, що саме вона була за кермом, а її чоловік був лише пасажиром та не керував автомобілем. Разом з тим, даний факт співробітниками патрульної поліції не був узятий до уваги та вони наполягали на проходженні тестування на стан алкогольного сп`яніння Позивача. Оскільки, Позивач не керував автомобілем - від проходження тесту він відмовився, його дружина - ОСОБА_2 надала документи на автомобіль, а співробітники патрульної поліції оформили протокол про адміністративне правопорушення ААБ№193005 від 28 березня 2021. Саме із тексту даного протоколу Позивачу стало відомо про те, що окрім протоколу ААБ №193005 від 28 березня 2021 працівниками поліції була винесена оскаржувана постанова серії ЕАН №3984481 від 28 березня 2021.

06. травня 2021 Святошинським районним судом м. Києва розглянуто справу № 759/7665/21 щодо ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, якою провадження у адміністративний справі було закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлено, що доказами, наданими працівниками патрульної поліції задокументовано лише те, що автомобіль Suzuki SX4 НОМЕР_1 на початок фіксації обставин подій перебував у нерухомому стані, його перебування на цій місцевості отримало логічне пояснення дружини ОСОБА_1 , яка як водій мала всі необхідні для керуванням автомобілем документи (заперечень з цього приводу поліцейські не мали), що узгоджується з показаннями ОСОБА_1 , який лише поруч перебував з вказаним автомобілем чекаючи на дружину.

Враховуючи вищевикладене, Позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

05 серпня 2021 від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив, в якому проти задоволення позову він заперечував, наполягаючи на тому, що інспектор, який особисто виявив факт порушення Позивачем правил дорожнього руху, обґрунтовано виніс постанову про притягнення його до відповідальності, що цілком відповідало повноваженням працівника патрульної поліції.

Письмовий відзив від Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України не надійшов.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.222 КпАП України органи Національної поліції окрім іншого розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Відповідно до ч.2 ст.222 КпАП України від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Судом встановлено, що згідно з постановою серії ЕАН №3984481 від 28 березня 2021 Позивач ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України за те, що 28 березня 2021 приблизно о 11:07 годині Позивач керував автомобілем Suzuki SX4, д.н. НОМЕР_2 , на провулку Малинському, 5 в м. Києві без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушено п. 2.1 а ПДР. Постановою було накладено на Позивача стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 251 КУпАП, передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Встановлено, що окрім оскаржуваної постанови інспектором патрульної поліції відносно Позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП від 28 березня 2021.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 06 травня 2021 провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлено, що доказами, наданими працівниками патрульної поліції задокументовано лише те, що автомобіль Suzuki SX4, д.н. НОМЕР_2 на початок фіксації обставин подій перебував у нерухомому стані, його перебування на цій місцевості отримало логічне пояснення дружини ОСОБА_1 , яка як водій мала всі необхідні для керуванням автомобілем документи (заперечень з цього приводу поліцейські не мали), що узгоджується з показаннями ОСОБА_1 , який лише поруч перебував з вказаним автомобілем чекаючи на дружину. Більш того всі ці події, включаючи отримання дружиною ОСОБА_1 дозволу від поліції поїхати з вказаного місця, за часом відбувалися значно раніше (до 10 год. 10 хв.), аніж про це вказано в протоколі (10 год. 50 хв.), при цьому факту повторної зупинки вказаного автомобіля під безпосереднім керуванням ОСОБА_1 на поданому відео не зафіксовано.

Допитана судом свідок ОСОБА_2 - дружина ОСОБА_1 повністю підтвердила його показання.

З огляду на дані обставини Святошинський районний суд м. Києва дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 не керував автомобілем Suzuki SX4, д.н. НОМЕР_2 у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що Відповідачем до відзиву не було надано до суду доказів в підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

За таких обставин, вимога Позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №3984481 від 28 березня 2021 підлягає задоволенню.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано копію ордеру серії АІ №1118072 на надання правничої допомоги позивачу ОСОБА_1 адвокатом Брушко С.М., копію довідки від 27 травня 2021 про сплату ОСОБА_3 в. коштів на опалту правничої допомоги в сумі 5000,00 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН №1471, копію договору №08/2021 про надання правової допомоги від 29 квітня 2021, копію додатку №1 від 24 травня 2021 до договору №08/2021 про надання правничої допомоги від 29 квітня 2021, копію акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 27 травня 2021.

Конституцією України кожному надано право на професійну правничу допомогу. Держава гарантує можливість отримати кваліфіковану допомогу в необхідному обсязі та формах.

В процесі реалізації свого права на правничу допомогу учасники судового розгляду, як правило, несуть відповідні витрати на послуги професійних представників - адвокатів. Витрати на професійну правничу допомогу входять до складу витрат, пов`язаних із розглядом справи. Процесуальне законодавство України передбачає право учасників справи на відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок сторони, яка програла судовий спір.

Попри те, що право на відшкодування витрат закріплено в усіх процесуальних кодексах, а граничний розмір компенсації таких витрат законом не обмежений, розмір витрат підлягає доказуванню, а право на їхнє відшкодування не є абсолютним.

До складу витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, процесуальний закон відносить представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Компенсація витрат на правничу допомогу у цивільних справах здійснюється, виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу, а саме на підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Оскільки законодавство більше не містить встановленого граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу, питання розподілу витрат пов`язане виключно із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. та 908,00 грн. витрат на сплату судового збору.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 19, 20, 22, 242-246, 286 КАС України, суд вирішив:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАН №3984481 від 28 березня 2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

2.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. та судовий збір в розмірі 908,00 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 1: Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, адреса: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9;

Відповідач 2: Департамент патрульної поліції, адреса місця знаходження: м. Київ, вул.Федора Ернста, .

Суддя: