Справа № 527/1028/23
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 р.Справа № 527/1028/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області (головуючий І інстанції Павлійчук А.В.) від 13.09.2023 року по справі № 527/1028/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області

про скасування рішення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області із позовною заявою, в якій просив скасувати постанову серії ПО № 019415 від 28.03.2023 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 175 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 2550,00 грн та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.03.2023 року в м. Глобине державним інспектором з нагляду (контролю) у сфері пожежної і техногенної безпеки у Кременчуцькому району провідним інспектором ВЗНС Кременчуцького РУ ГУ ДСНС України у Полтавській області старшим лейтенантом служби цивільного захисту Дояром О.М. відносно позивача складено протокол № 17 про адміністративне правопорушення серії ПО №019415 за ст. 175 КУпАП, відповідно до якого 20.03.2023 о 15:55 на присадибній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , порушив встановлені законодавством вимоги пожежної безпеки, зокрема вимоги Правил пожежної безпеки в Україні, затверджені наказом МВС України від 30.12.2014 року № 1417, а саме допустив розведення багаття для спалювання сміття на присадибній ділянці на відстані менше 15 метрів від господарчої будівлі у вітряну погоду. В якості доказу до протоколу долучено фотоматеріали. 28.03.2023 стосовно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПО № 019415 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 175 КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в сумі 2550 грн. Вказану постанову позивач оскаржував відповідно до порядку передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП до Головного управління ДСУНС у Полтавській області. Рішенням про розгляд скарги, яке надійшло на адресу позивача поштою 29.04.2023 постанову про накладення адміністративного стягнення залишено без змін, а скаргу без задоволення. Не погоджується з постановою про накладення адміністративного стягнення від 28.03.2023 року та з рішенням вищестоячого органу оскільки протокол про адміністративне правопорушення, який містить інформацію про час та місце розгляду справи 28.03.2023 року, йому будо надіслано засобами поштового зв`язку та вручено лише 31.03.2023 року. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складався не в його присутності йому не зачитувався, відсутні свідки, які б підтвердили факт складання протоколу в його присутності та факт його відмови від отримання протоколу, відсутні фото та відео докази.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 13.09.2023 року по справі № 527/1028/23 позовні вимоги задоволено частково.

Постанову серії ПО № 019415 від 28.03.2023 державного інспектора з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки у Кременчуцькому районні, провідного інспектора ВЗНС Кременчуцького РУ ГУДСНС України у Полтавській області старшого лейтенанта с.ц.з. Дояр Олександра Миколайовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 175 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 2550 гривень 00 копійок змінено в частині накладення адміністративного стягнення та звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, оголосивши йому усне зауваження.

В іншій частині постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПО № 019415 від 28.03.2023 залишено без змін.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 175 КУпАП закрито.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

За правилами ч. 1 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідач повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку, про що свідчать довідки про доставку електронних листів в підсистемі «Електронний суд».

Позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений шляхом оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідного повідомлення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серія ПО № 019415 від 20.03.2023 складеного державним інспектором з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки у Кременчуцькому району провідним інспектором ст. лейтенантом служби цивільного захисту Дояром О.М., громадянин ОСОБА_1 20.03.2023 о 15 годин 55 хвилин на присадибній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 порушив встановлені законодавством вимоги пожежної безпеки, зокрема вимоги Правил пожежної безпеки в Україні затверджені наказом МВ України від 30.12.2014 року № 1417, а саме допустив розведення багаття для спалювання сміття на присадибній земельній ділянці на відстані менше 15 метрів від господарчої споруди у вітряну погоду (п. 11.2 глави 11 розділу VI ППБУ) чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 175 КУпАП (а.с. 8).

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПО № 019415 від 28.03.2022 ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення передбачене ст. 175 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на суму 2550 грн. (а.с. 10).

Не погодившись з винесеною постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що з наданих в судовому засіданні свідчень свідків, підтверджується винуватість позивача ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.175 КУпАП. Разом з тим, суд зазначив, що при винесенні постанови стосовно ОСОБА_1 державний інспектор з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки у Кременчуцькому районі Дояр О.М. не з`ясував усіх обставин, визначених ст. 280 КУпАП, зокрема не врахував характер вчиненого правопорушення, ступінь його вини, майновий стан, оскільки був винесений не мінімальний розмір штрафу, який передбачений санкцією ст. 175 КУпАП, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а тому суд вважав за доцільне змінити захід стягнення та застосувати положення ст. 22 КУпАП та оголосити ОСОБА_1 усне зауваження.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Однак, обов`язковою умовою адміністративної відповідальності має бути встановлений та доведений факт саме вини правопорушника.

Положеннями ст. 175 КУпАП передбачено відповідальність осіб за порушення встановлених законодавством вимог пожежної та техногенної безпеки, а також використання протипожежної, аварійно-рятувальної або ж іншої спеціальної техніки або засобів протипожежного захисту не за призначенням.

Порушення вказаної вище норми, тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб та фізичних осіб-підприємців - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом цього адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення пожежної безпеки.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, зазначеного у ст. 175 КУпАП, у цьому випадку полягає у порушенні особою встановлених законодавством вимог пожежної безпеки.

Суб`єктами адміністративного проступку є як громадяни, так і посадові особи.

Суб`єктивна сторона вказаного вище правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № ПО № 019415 від 20.03.2023 р. складеного державним інспектором з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки у Кременчуцькому району провідним інспектором ст. лейтенантом служби цивільного захисту Дояром О.М., громадянин ОСОБА_1 20.03.2023 о 15 годин 55 хвилин на присадибній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 порушив встановлені законодавством вимоги пожежної безпеки, зокрема вимоги Правил пожежної безпеки в Україні затверджені наказом МВ України від 30.12.2014 року № 1417, а саме допустив розведення багаття для спалювання сміття на присадибній земельній ділянці на відстані менше 15 метрів від господарчої споруди у вітряну погоду (п. 11.2 глави 11 розділу VI ППБУ) чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 175 КУпАП.

В цьому ж протоколі зазначено, що розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності відбудеться 28.03.2023 р. о 10 год. 00 хв. у Кременчуцькому РУ ГУ ДСНС України у Полтавській області. Також в протоколі міститься інформація про те, що від підпису та надання пояснень ОСОБА_1 відмовився, а також інформація про те, що до протоколу долучено фотоматеріали, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Зазначений протокол був направлений на адресу ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням та був отриманий позивачем лише 31.03.2023 р., тобто вже після дати, на яку був призначений розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності, що свідчить про те, що позивач не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Що стосується посилання в протоколі на те, що ОСОБА_1 від підпису та надання пояснень відмовився, колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду першої інстанції позивач наполягав на тому, що протокол складався за його відсутності і доказів того, що він відмовлявся від його підписання матеріали справи не містять.

Надаючи оцінку цим доводам позивача, колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено належними доказами факту відмови позивача від підписання протоколу, зокрема, під час його складення не було залучено свідків чи понятих для засвідчення такого факту, а також не надано інших доказів, зокрема, фото чи відео матеріалів, які б підтверджували цю обставину.

В свою чергу, наявні в матеріалах справи рапорти працівників Кременчуцького РУ ГУ ДСНС у Полтавській області, в яких зокрема, зазначено і про те, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень та підписання протоколу не є належними доказами підтвердження цієї обставини, оскільки ці рапорти датовані 24.04.2023 р., тобто складені після оформлення протоколу від 20.03.2023 р. та винесення постанови від 28.03.2023 р. При цьому, суд зазначає, що працівники Кременчуцького РУ ГУ ДСНС у Полтавській області є зацікавленими особами при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому такі рапорти не можуть слугувати безумовним доказом об`єктивності з`ясування обставин у такій справі.

Наведені вище обставини свідчать про недотримання уповноваженими особами відповідача процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Що стосується правомірності винесення відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У той же час, ст. 7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Доказами ж в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Як вбачається зі змісту ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

При цьому, виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Так, як встановлено з матеріалів справи та вже зазначалося вище, підставою для прийняття спірної постанови від 28.03.2023 р. стало порушення (за твердженням відповідача) позивачем вимог Правил пожежної безпеки в Україні, а саме те, що позивач допустив розведення багаття для спалювання сміття на присадибній земельній ділянці на відстані менше 15 метрів від господарчої споруди у вітряну погоду (п. 11.2 глави 11 розділу VI ППБУ) чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 175 КУпАП.

В свою чергу, позивач заперечує факт того, що ним допущено розведення багаття для спалювання сміття на присадибній земельній ділянці на відстані менше 15 метрів від господарчої споруди у вітряну погоду і саме з цих підстав позивач вважає накладений на нього штраф необґрунтованим та безпідставним, оскільки таких дій ним не вчинялося.

Колегія суддів зазначає, що надані відповідачем до матеріалів справи фотознімки (а.с. 54, 55, 57) не є належними доказами, які підтверджують факт порушення саме ОСОБА_1 Правил пожежної безпеки в Україні, оскільки на цих знімках зафіксовано лише факт горіння трави і ці фото не містять прив`язки до будь-якої місцевості (на якій саме земельній ділянці мало місце горіння трави), не фіксують факту перебування позивача на цій земельній ділянці, не містять відомостей про дату зйомки, інформації про технічний засіб, яким здійснювалася фото фіксація.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність у матеріалах справи належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів (у тому числі відео- та фотоматеріалів) на підтвердження факту скоєння позивачем правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові від 28.03.2023 р.

Спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є актом індивідуальної дії (рішенням суб`єкта владних повноважень) відносно наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Візуальне ж спостереження, за загальним правилом, може бути доказом у справі виключно у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити й про те, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Відповідне рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення спірного рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, стосовно розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, що покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Подібна правова позиція неодноразово викладена Верховним Судом у своїх постановах від 15.11.2018 р. у справі № 524/5536/17 від 30.05.2018 р. у справі № 337/3389/16 та від 17.07.2019 р. у справі № 295/3099/17.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, за вказаних обставин, судова колегія дійшла до висновку, що постанова серії ПО № 019415 від 28.03.2023 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 175 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 2550,00 грн підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закриттю.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Що стосується стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.18 у справі № 815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.

Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд указав, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 ст. 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

З матеріалів справи судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокат Хромих Едуардом Володимировичем укладено договір №б/н про надання правничої (правової) допомоги від 03.04.2023 р., за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання здійснити захист клієнта в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, згідно винесеної щодо нього постанови про накладення адміністративного стягнення від 28 березня 2023 року серії ПО №019415 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 175 КУпАП, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 2550 грн., а клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги, передбаченої в п.4 цього Договору.

Згідно з п. 4.1 цього Договору клієнт сплачує адвокату гонорар поетапно в такому фіксованому розмірі: 1) оскарження рішення, яким клієнта притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 175 КУпАП України до вищестоящої посадової особи (вищестоящого органу) (досудовий порядок) - 2000 грн.; 2) судовий порядок оскарження, якщо буде оскаржуватися: до суду першої інстанції - 3000 грн.; до суду апеляційної інстанції - 4000 грн.; до суду касаційної інстанції - 5000 грн. Додатково клієнт сплачує адвокату гонорар за прийняття участі в судовому засіданні (судових засіданнях) суду першої інстанції в розмірі 1000 грн. (за одне судове засідання).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем до суду надано: 1) витяг з договору № б/н про надання правничої (правової) допомоги від 3 квітня 2023 року; 2) квитанції про сплату гонорару № б/н від 4 квітня 2023 року, 5 травня 2023 року, 15 червня 2023 року та від 12 вересня 2023 року. Загальний розмір витрат на правничу допомогу склав 7000 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем до суду надавалося клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Надаючи оцінку наданим позивачем доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що витрати у розмірі 2000,00 грн., як понесені за оскарження рішення, яким клієнта притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 175 КУпАП України до вищестоящої посадової особи (вищестоящого органу) (досудовий порядок), не є витратами, які пов`язані з розглядом справи № 527/1028/23, а тому відшкодуванню не підлягають.

Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., яка пов`язана з судовим порядком оскарження та участі в судових засіданнях, враховуючи надання відповідачем заяви про зменшення витрат на правничу допомогу, предмет спору, колегія суддів дійшла до висновку, що співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді інстанції, значенням справи для сторони є витрати на правничу допомогу у сумі 2500,00 грн., які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 13.09.2023 року по справі № 527/1028/23 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії ПО № 019415 від 28.03.2023 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 175 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 2550,00 грн.

Провадження у справі у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 175 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (код ЄДРОПОУ 38610079) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 1342,00 грн. (одна тисяча триста сорок дві гривні) 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (код ЄДРОПОУ 38610079) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень) 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 21.12.2023 року