Справа № 300/3191/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/3191/23 пров. № А/857/15222/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року (судді Гомельчука С.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ) у справі №300/3191/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02.06.2023 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку з 15 лютого 2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без урахування до стажу роботи судді половини строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка та періоду проходження строкової служби в армії, зобов`язати відповідача здійснити з 15 лютого 2023 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі стажу роботи на посаді судді, який працює на відповідній посаді, згідно із Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Івано-Франківським апеляційним судом 20.01.2023 за №03-37/1/2023, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на отримання 68 відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1977 по 17.06.1982, що складає 2 роки 4 місяці 23 дні, та період проходження строкової військової служби у Збройних Силах Союзу РСР з 01.10.1982 по 26.09.1984, що складає 1 рік 1 місяців 25 днів, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що Законом «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено зарахування періоду навчання у вищих навчальних закладах та час проходження строкової служби в рядах Радянської армії до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2023 призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звільнено із займаної посади судді, на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 12.09.2017 № 2747/0/15-17, у зв`язку з поданням заяви про відставку, а наказом від 19.09.2017 № 210-ос виключено зі складу суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

З 20.09.2017 позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до п. 25 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII та статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010.

Відповідно до довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 № 04-12/102-20 «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці», суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , станом на 18.02.2020 складає 184976,00 грн.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 22.11.2017, яка набрала законної сили (справа № 344/14895/17), визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання у розмірі 88 % суддівської винагороди при стажі роботи на посаді судді 24 роки 9 місяців 9 днів, без урахування половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка та календарного періоду проходження строкової військової служби, протиправними. Зобов`язано Управління ПФУ в м. Івано-Франківську зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 , половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1977 по 17.06.1982, що складає 2 роки 4 місяці 23 дні, а також календарний період проходження строкової військової служби у Збройних Силах Союзу РСР з 01.10.1982 по 26.09.1984, що складає 1 рік 1 місяців 25 днів, та, починаючи з 20.09.2017, провести перерахунок.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2021, яке набрало законної сили у справі № 300/2907/20 визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 18.05.2020 № 136/5 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/102-20. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за 04-12/102-20 3 урахуванням фактично виплачених сум.

У березні 2021 року, на виконання цього судового рішення, відповідач здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та врахувало збільшений розмір суддівської винагороди, вказаний у довідці № 04-12/102-20 від 02.03.2020, а також залишило незмінним стаж судді 29 років 1 місяць 28 днів.

У липні 2021 року відповідач визначив розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді - 58%.

24.01.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання на підставі довідки від 20.01.2023 №03-37/1/2023.

Листом Головне Управління ПФУ в Івано-Франківській області від 15.02.2023 зазначено, що половина строку навчання на денному відділенні юридичного факультету Київського державного університету та періоду строкової служби в армії позивачу зараховано при призначенні щомісячного довічного грошового утримання у 2017 році виключно до стажу роботи, який дає право судді на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання. Відповідно, при розгляді заяви від 24.01.2023 щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, періоди навчання і військової служби не зараховано до суддівського стажу, в тому числі для збільшення відсотків при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання.

Не погоджуючись із проведеним перерахунком щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без зарахування спірних періодів до стажу судді, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Згідно із статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Статус судді у відставці регулюється нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 142 Закону №1402-VІІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання, як зазначено у частині третій статті 142 Закону №1402-VIII, виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, для того аби визначити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідним є з`ясування його стажу роботи.

Згідно із статтею 137 Закону №1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

До набрання чинності Законом № 1402-VIII дані правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно із абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Також відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», в редакції чинній на момент призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

На час набрання чинності Законом № 2453-VI (30.10.2010) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Згідно з пунктом 3-1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду викладених в постановах від 27.02.2018 у справі № 127/20301/17, від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 20.03.2018 у справі № 520/5814/17, від 22.03.2018 року справа № 520/5412/17, від 22.05.2018 у справі № 490/1719/17, від 12.07.2019 у справі №404/5988/17, від 31.10.2019 №766/17221/16-а, від 15.01.2020 у справі №683/600/17, від 12.05.2020 у справі №303/1504/17-а, від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а, від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21, від 31.08.2022 у справі №695/2602/17, від 30.03.2023 у справі №280/2167/21, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Судом встановлено на підставі матеріалів справи, що позивач з 01.09.1977 по 17.06.1982 навчався на юридичному факультеті денної форми навчання Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка, у період з 01.10.1982 по 26.09.1984 проходив строкову службу в армії, що підтверджується записом у військовому квитку, серії ВЧ № НОМЕР_1 та дипломом серії НОМЕР_2 від 17.06.1982,.

19.12.1992 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 зарахований на посаду Коломийського міського народного суду, а з 20.01.2011 по 19.09.2017 працював суддею Апеляційного суду Івано-Франківської області, що підтверджується записами у трудовій книжці, а оскільки стаж роботи позивача на посаді судді на момент набрання чинності Закону №2453-VI від 07.07.2010 становив більше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, враховується також календарний період проходження строкової військової служби та половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах Радянської армії і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, не відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює питання визначення стажу роботи судді, який дає право на одержання довічного грошового утримання судді, тому є протиправною.

Рішенням Конституційного суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 25 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VII зі змінами.

Отже, положення закону, на підставі яких ОСОБА_1 призначено та виплачувалося довічне грошове утримання судді у відставці втратило чинність, і з 19.02.2020 порядок визначення та перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці регулюється статтею 142 Закону № 1402-VII.

Згідно з пунктом 3 даного Закону щомісячне довічне грошове утримання виплачується суддям у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки.

Стаж безпосередньо на посаді судді позивача становить 24 роки 9 місяців та 5 днів, що не заперечується відповідачем, а з урахуванням половини строку денної форми навчання на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г Шевченка у період з 01.09.1977 по 17.06.1982, а саме 2 роки 4 місяці 23 дні та проходження строкової військової служби з 01.10.1982 по 26.09.1984, тобто 1 рік 11 місяців 25 днів, загальний стаж роботи позивача на посаді судді становить 29 років 1 місяць 26 днів.

Отже, оскільки стаж позивача на посаді судді становить більше 29 років, то відповідно до вимог пункту 3 статті 142 Закону №1402-VIII відповідач зобов`язаний позивачу виплачувати довічне грошове утримання у розмірі 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% + (9 x 2%) = 68%).

Постановою Івано-Франківського міського суду від 22.11.2017, яка набрала законної сили (справа № 344/14895/17), визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання у розмірі 88 % суддівської винагороди при стажі роботи на посаді судді 24 роки 9 місяців 9 днів, без урахування половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка та календарного періоду проходження строкової військової служби, протиправними. Зобов`язано Управління ПФУ в м. Івано-Франківську зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 , половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1977 по 17.06.1982, що складає 2 роки 4 місяці 23 дні, а також календарний період проходження строкової військової служби у Збройних Силах Союзу РСР з 01.10.1982 по 26.09.1984, що складає 1 рік 1 місяців 25 днів, та, починаючи з 20.09.2017, провести перерахунок.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2021, яке набрало законної сили у справі № 300/2907/20 визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 18.05.2020 № 136/5 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/102-20. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за 04-12/102-20 3 урахуванням фактично виплачених сум.

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та рішення суду, які набрали законної сили, висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відмова відповідача у зарахуванні позивачу до стажу роботи на посаді судді періоду проходження ним строкової військової служби та половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті у Київського державного університету ім. Т.Г Шевченка є протиправною та судом правомірно зобов`язано відповідача відповідача здійснити з 15.02.2023 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/102-20, врахувавши до стажу роботи на посаді судді, з якого розраховуються відсотки при обчисленні довічного грошового утримання, половину строку денної форми навчання на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г Шевченка у період з 01.09.1977 по 17.06.1982 (2 роки 4 місяці 23 дня) та проходження строкової військової служби з 01.10.1982 по 26.09.1984 (1 рік 11 місяців 25 днів), з урахуванням раніше виплачених сум, а тому правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року у справі №300/3191/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 20.12.2023