Справа № 140/10741/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/10741/21 пров. № А/857/19612/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року про повернення заяви без розгляду у справі № 140/10741/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, (ухвала суду першої інстанції прийнята суддею Кучина Н.Г. в м. Рівне Рівненської області 27.09.2023), -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.11.2021, яке набрало законної сили 07.12.2021, позов задоволено, а саме вирішено:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 22 березня 2021 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 22 березня 2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

06.06.2023 позивач звернувся із заявою про визнання протиправним дій, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року у задоволенні вищевказаної заяви відмовлено.

03.10.2023 на адресу суду від представника позивача повторно надійшла заява про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, вчинених на виконання рішення суду у даній справі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року заяву представника позивача про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, вчинених на виконання рішення суду в адміністративній справі № 140/10741/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, повернуто заявнику без розгляду, як очевидно необґрунтовану.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач, який покликаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм процесуального права, просить ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року про повернення заяви без розгляду скасувати та задовольнити заявлені ОСОБА_1 вимоги.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції позбавив позивача можливості забезпечити виконання рішення суду через процесуальний механізм.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки подана повторно заява є безпідставною та необґрунтованою, в ній відсутні будь-які інші обставини та обґрунтування, відмінні від попередньої аналогічної заяви, таку заяву необхідно повернути заявнику без розгляду.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила таке.

Статтею 167 КАС України передбачено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Частиною другою вищевказаної статті передбачено, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Аналізуючи подану заяву, щодо якої судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу, апеляційним судом встановлено, що така подана у зв`язку з нарахуванням підвищення до пенсії в розмірі двох прожиткових мінімумів, а не двох мінімальних заробітних плат, відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 у даній справі, яке набрало законної сили.

В заяві наведені відповідні підстави та обґрунтування, з покликанням на норми матеріального та процесуального закону.

Відтак висновки суду першої інстанції на протиправність і необґрунтованість не відповідає обставинам справи.

До того ж, у заяві від 03.10.2023 року наявні покликання на нові обставини та докази, відмінні від тих, що наведені в заяві від 06.06.2023 року.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що загальні норми статті 167 КАС України слід застосовувати в даному випадку лише в комплексі з положеннями статті 383 КАС України, частина п`ята якої передбачає випадки повернення заяви, поданої в порядку даної правової норми.

Тобто стаття 167 могла б бути застосована тільки у випадках, які не є врегульованими статтею 383 КАС України.

В той же час, як зазначено вище, підстави повернення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, чітко визначені саме цією правовою нормою, а відтак суд першої інстанції повинен був дати оцінку її підставності та обґрунтованості при розгляду заяви по суті.

Аналізуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції повернувши без розгляду заяву позивача, позбавив позивача права на доступ до правосуддя.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики Європейського суду з прав людини (далі також ЄСПЛ) як джерела права.

Прецедентна практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

У Рішенні ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) у пункті 52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Апеляційний суд звертає увагу на важливість для позивача отримання не тільки рішення суду на його користь, але і виконання такого судового рішення відповідно до його резолютивної частини.

За таких обставин, враховуючи положення статті 320 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, а також те, що повернення заяви без розгляду не повинно створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суддя суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення заяви без розгляду, що унеможливило доступ позивача до правосуддя, а тому оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо інших апеляційних вимог, колегія суддів зазначає, що такі є передчасними, оскільки таким не було надано оцінку судом першої інстанції.

Керуючись статтями 241, 308, 312, 320, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року про повернення заяви без розгляду у справі № 140/10741/21 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець