Справа № 380/8811/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/8811/23 пров. № А/857/20375/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року в справі №380/8811/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Морська Г.М.,

час ухвалення рішення 12.09.2023 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) зверну в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 належного грошового забезпечення за період з 14.08.2022 по 06.01.2023 р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 належне грошове забезпечення за період з 14.08.2022 по 06.01.2023.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 належного грошового забезпечення за період з 14.08.2022 по 06.01.2023.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належне грошове забезпечення за період з 15.08.2022 по 05.01.2023 з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 14.04.2022 відповідно до наказу № 70 від 11.04.2022 солдат ОСОБА_1 , вибув у військово-медичний шпиталь №59 для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби, де перебував на лікуванні до 28.07.2022. Також Позивач з 29.07.2022 по 05.01.2023 перебував на лікуванні в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради м. Кривий Ріг, 06.01.2023 повернувся у в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно вимог підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 181 від 31.08.2022 солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та виведено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 15.08.2022, як такого, що знаходиться на лікуванні більше чотирьох місяців. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2023 року №6 солдата ОСОБА_1 після повернення з лікування виведено з розпорядження та призначено на посаду стрільцем-регулювальником 1 комендантського відділення 1 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_1 та зараховано на всі види забезпечення з 6 січня 2023 року. Таким чином, Позивач перебував на тривалому безперервному лікуванні з 14.04.2022 по 05.01.2023 року, тобто більше 4 місяців з дня вибуття з військової частини, а період перебування Позивача в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 складає не з 14.08.2022 по 06.01.2023 року, як зазначає Позивач, а з 15.08.2022 по 05.01.2023. Крім того, за період з 15.08.2022 до 05.01.2023 Позивач, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , не виконував обов`язків військової служби.

Відповідно до п. 9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 виплата військовослужбовцям грошового забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).». Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства. Також розділом XXVIII Порядку 260 передбачено виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, яких виведено в розпорядження в розмірі того грошового забезпечення, яке вони отримували відповідно до своєї займаної посади, але не більше ніж два місяці. Але загальний строк збереження грошового забезпечення військовослужбовця, який перебуває на лікуванні може складати лише чотири місяці. Далі ж потрібен висновок ВЛК, (якого позивачем надано не було) та індивідуальне рішення командира про продовження виплат.

Таким чином, виведення в розпорядження командира військової частини Позивача жодним чином не впливає на нарахування йому за цей час грошового забезпечення, у зв`язку з тим, що загальний період перебування Позивача на лікуванні складає більше чотирьох місяців - з 14.04.2022 по 05.01.2023 , а за період з 14.04.2022 по 14.08.2022 , тобто за 4 (чотири) місяці перебування на лікуванні за загальним правилом йому було нараховано та сплачено відповідне грошове забезпечення.

Звертає увагу апелянт на пропуск позивачем строку звернення до суду

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 24.02.2022 відповідно до наказу командира військової частими НОМЕР_3 № 5 від 24.02.2022 солдат ОСОБА_1 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.02.2022 року №36 на посаду кулеметника 3 стрілецького відділення військової частини, посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків з посадовим окладом 2730 грн. на місяць (4 тарифний розряд).

10.04.2022 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 67-1 від 10.04.2022 солдата ОСОБА_1 , виключено зі/списків особового складу військової частини НОМЕР_3 у зв`язку з призначенням на посаду стрільця- регулювальника 2 комендантського відділення 2 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_1 .

11.04.2022 відповідно до наказу № 68 від 11.04.2022 командира військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2022 №11-РС на посаду стрільця-регулювальника 1 комендантського відділення 2 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_1 , посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків з посадовим окладом 2730 грн. на місяць (4 тарифний розряд).

14.04.2022 відповідно до наказу № 70 від 11.04.2022 командира військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , вибув у військово-медичний шпиталь №59 для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

Відповідно до довідок КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про тимчасову непрацездатність № 210 від 28.07.2022, № 217 від 29.07.2022, № 271 від 27.09.2022, № 381 від 26.11.2022 позивач з 18.04.2022 по 28.07.2022 перебував на стаціонарному лікуванні, а з 29.07.2022 до 04.01.2023 перебував на амбулаторному лікуванні в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради м. Кривий Ріг.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 181 від 31.08.2022 солдат ОСОБА_1 , увільнений від займаних посад і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 15.08.2022. Також наказом визначено «утримувати у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 без збереження грошового забезпечення».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2023 року № 6 солдата ОСОБА_1 виведено з розпорядження та призначено на посаду стрільцем-регулювальником 1 комендантського відділення 1 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_1 та зараховано на всі види забезпечення з 6 січня 2023 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.01.2023 року № 13 - РС солдата ОСОБА_1 звільнено у відставку згідно частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пунктом 2 підпунктом а (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2023 року №18.

Відтак спір між сторонами стосується нарахування у виплати позивачу усіх видів грошового забезпечення за період 14.08.2022 05.01.2023, тобто період перебування його на лікуванні у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ передбачені наступне:

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. …

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з п.2 розділу І «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого 07.06.2018 наказом Міністерства оборони України №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06..2018 за №745/32197 (далі - Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Як зазначено у п.3 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до п.8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир). (…).

У п.9 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» зазначено: «…9.Виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток. Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства. Військовослужбовцям строкової військової служби, які перебувають у відрядженнях, відпустках і на лікуванні в лікарняних закладах, грошове забезпечення виплачується за весь період перебування у відрядженнях, відпустках і на лікуванні. …».

За п.1 розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці. Такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 12-1 та 13пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008. Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.

Згідно з п.6 розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

У п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого 10.12.2008 Указом Президента України №1153/2008, зазначено: «116.Зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: … 10) визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби - до звільнення з військової служби; … 15) якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення; … Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади. Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають. Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників). Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду). Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), розмір додаткової винагороди може бути збільшений відповідно до умов та розмірів, визначених Міністерством оборони, але не більше ніж до 50000 гривень. Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії; захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення); загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Як стверджується матеріалами справи, з 18.04.2022 ОСОБА_1 встановлене захворювання «ВДТБ (18.04.22) в/ч лівої легені (інф) …» (як зазначено у консультаційних висновках спеціаліста від 28.07.2022, 20.10.2022, 05.01.2023, зазначених вище довідках про тимчасову непрацездатність позивача, виданих КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради). Тобто позивачу встановлений діагноз «ВДТБ вперше діагностований туберкульоз».

Суд зауважує, що пункт 9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, на який посилається відповідач як на підставу для припинення виплати позивачу грошового забезпечення після 4 місяців хвороби, містить наступні обмеження: Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах …, але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Тобто 4 місяці є загальноприйнятим терміном для усіх захворювань, за винятком тих, щодо яких законодавством України, передбачений більш тривалий строк перебування на лікуванні.

В даному контексті варто зауважити, що відповідно до 6.14. розділу 6 «Медичний огляд військовослужбовців» Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за № 1109/15800, містить наступну правову норму: «… 6.14. Загальний час безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні в закладах охорони здоров`я (установах), включаючи відпустку для лікування у зв`язку з хворобою та відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз - 10 місяців. Після закінчення визначеного строку перебування на безперервному лікуванні та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці підлягають медичному огляду для визначення ступеня придатності до військової служби. У разі визнання їх ВЛК непридатними до військової служби вони можуть бути подані до звільнення з військової служби до виписки із закладу охорони здоров`я (установи)…».

Відтак до «випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні» віднесене лікування туберкульозу.

Судовим розглядом встановлено, що позивач вибув на лікування 14.04.2022, а прибув із лікування 06.01.2023, тобто менше 10 місяців. Лікування проходив від захворювання «ВДТБ (18.04.22) в/ч лівої легені (інф) …», тобто «вперше діагностований туберкульоз».

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач мав право на отримання грошового забезпечення протягом часу перебуванні на лікуванні як хворий на туберкульоз, за період, що не перевищує 10 місяців, у тому числі і додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць на підставі п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Щодо виплати позивачу за розглядуваний період доплати до 100000,0 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 8 телеграми Департаментом фінансів Міністерства оборони України НР 248/1298 від 25.03.2022 року, метою якої є врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168, визначено, що у період дії воєнного стану, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, додаткову винагороду виплачувати у розмір 100 000,00 грн. за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

З аналізу норм постанови №168 слідує встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

Оскільки захворювання позивача не пов`язане із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) із захистом Батьківщини, відтак позивач не має права на збільшення йому додаткової винагороди до 100000,0 грн.

З урахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції про задоволенян позову шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 належного грошового забезпечення за період з 14.08.2022 по 06.01.2023 та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 належного грошового забезпечення за період з 15.08.2022 (дата припинення виплати грошового забезпечення) по 05.01.2023 (день, що передує поновленню виплати грошового забезпечення) з урахуванням висновків суду.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При цьому, Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

…Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)….

Поряд з цим, відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як видно з матеріалів розглядуваної справи, позивач звернувся до суду із вимогами про нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 11.04.2022 по 14.08.2022, у подальшому, уточнивши позовні вимоги щодо періоду з 14.08.2022 по 06.01.2023. Позовна заява подана 26.04.2023.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо не дотримання позивачем строку звернення до суду, визначеного ст.122 КАС України, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що спір щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Під час вирішення питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді даної справи, суд враховує правовий висновок, висловлений Верховним Судом у постанові від 25.04.2023 по справі №380/15245/22, яким визначено, що зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Як зазначалось вище, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

З огляду на вказане, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин статті 122 КАС України та пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки право позивача на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком, а враховуючи, що станом на час звернення позивача до суду діяв карантин, установлений Кабінетом Міністрів України, тому строк визначений частиною другою статті 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, не підлягає застосуванню, так як такий продовжено на строк дії карантину, який діє на теперішній час.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 КАС України відсутні.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року в справі №380/8811/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 20 грудня 2023 року.