Справа № 120/5965/22
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5965/22 Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

21 грудня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, відповідно до якого, позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про застосування дисциплінарного стягнення окремих поліцейських Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області № 686 від 26.07.2022 у частині застосування до начальника відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 (0106426) дисциплінарного стягнення в виді звільнення зі служби;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №121 о/с від 28.07.2022, про звільнення зі служби в поліції начальника відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 (0106426);

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 28.07.2022;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 28.07.2022 по день прийняття рішення судом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.10.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області "Про застосування дисциплінарних стягнень окремих поліцейських Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області" № 686 від 26 липня 2022 року в частині застосування до начальника відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №121 о/с від 28 липня 2022 року про звільнення зі служби з поліції начальника відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 28 липня 2022 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 28 липня 2022 року по 04 жовтня 2022 року включно в сумі 34071,17 гривень (тридцять чотири тисячі сімдесят одну гривню 17 копійок), з відрахуванням при його виплаті податків та інших загальнообов`язкових платежів.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції проігноровано доводи відповідача про те, що зібраними матеріалами службового розслідування в діях полковника поліції ОСОБА_2 установлено грубий дисциплінарний проступок, який став можливим унаслідок проявленої особистої недисциплінованості, ігнорування та недотримання ним вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону України "Про Національну поліцію", Закону України "Про запобігання корупції", а також Правл етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.01.2023 відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2023 зупинено провадження у справі №120/5965/22 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2023 поновлено провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у відповідності до ст.311 КАС України.

14.11.2023 від представника позивача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку перебуванням ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Вирішуючи вказане клопотання, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, необхідними елементами за змістом цієї норми є:

- перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань (перша ознака);

- переведення таких військових формувань на воєнний стан або залучення до проведення антитерористичної операції (друга ознака).

При цьому, згідно ст.3 Закону України "Про Збройні Сили України" (структура Збройних Сил України) організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Статтею 5 Закону України "Про Збройні Сили України" (комплектування Збройних Сил України) визначено, що особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Згідно з ст.4 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Відповідач, наголошуючи на тому, що він здійснює заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України та інтересів держави, залишає поза увагою, що за змістом ст.5 Закону України "Про Збройні Сили України", ст.1 Закону України "Про оборону України" та ст.4 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" законодавець визначає приналежність до складу Збройних Сил України або інших збройних формувань лише військовослужбовців, тобто фізичних осіб, тоді як відповідач, є державною установою, утвореною Міністерством оборони України.

Вказане законодавче розмежування різних одиниць системи Збройних Сил України дозволяє дійти висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі в даному випадку, враховуючи статус відповідача як юридичної особи.

Верховний Суд у постанові від 27.02.2023 року у справі №380/7845/21 вказав, що норма пункту 5 частини першої статті 236 КАС України може бути застосована судами при вирішенні питання про зупинення провадження у справі лише у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Підставою для зупинення провадженн у справі представник позивача зазначає те, що відповідно до Указу Президента України від 26.07.2023 "Про продовження строку проведення загальної мобілізації" з 21.08.2023 ОСОБА_1 був призваний для проходження служби до Національної академії сухопутних військ імені П.Сагайдачного.

При цьому, слід зазначити, що на органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до організаційної структури Збройних Сил України, норма п. 5 ч.1 ст. 236 КАС України не поширюється.

Інших доказів перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції представником позивача не надано.

Крім того зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду в даній справі, а тому в задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі слід відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.07.2022 приблизно о 19:53 год., в рамках розслідування кримінального провадження №0000621 від 21.07.2021, ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 було затримано працівниками ГУ ДБР у м. Хмельницькому, спільно з працівниками УСБУ у Вінницькій області при отриманні неправомірної вигоди в розмірі 7500 грн. Після проведення першочергових слідчих дій ОСОБА_1 поміщено до ІТТ №1 ГУНП у Вінницькій області.

З протоколу затримання ОСОБА_1 від 19.07.2022 встановлено, що під час особистого обшуку з правої кишені джинсів він добровільно видав грошові кошти - купюри, 7500 гривень. 20.07.2022 ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, тобто, одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь - якої дії з використанням

22.07.2022 ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 відсторонений від посади начальника відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, строком на 2 місяці.

В свою чергу, Дисциплінарною комісією ГУНП у Вінницькій області, на підставі наказу ГУНП у Вінницькій області від 20.07.2022 №884 проведено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни начальником відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_1 , а також окремими поліцейськими Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області.

Підставою для проведення службового розслідування стала інформація, яка надійшла з УСБ України у Вінницькій області, про можливі неправомірні дії та порушення службової дисципліни начальником відділу поліції №4 порядку, передбаченому статтею 208 КПК України.

Наказом ГУНП у Вінницькій області №686 від 26.07.2022 ОСОБА_1 притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із служби в поліції за порушення службової дисципліни, вимог частини 1, пунктів 1, 3, 5, 6 частини 3 статті 1, пункту 8 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України Про Національну поліцію, статті 22, частини 1 статті 24 Закону України Про запобігання корупції та абзаців 1, 2, 5 пункту 1, абзацу 1 пункту 3, абзацу 2 пункту 4 розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179.

Підставою для прийняття зазначеного наказу слугував висновок службового розслідування від 26.07.2022, яким було встановлено обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Не погоджуючись із таким наказом, та вважаючи його протиправним, оскільки Дисциплінарна комісія ГУНП не стала очікувати судового рішення у кримінальній справі та притягнула позивача до найсуворішого виду дисциплінарної відповідальності звільнення, а тому позивач для захисту своїх законних прав та інтересів звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що підставою для звільнення позивача зі служби стало порушення відносно Позивача кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за відсутності при цьому рішення суду, яким би позивача було визнано винним у вчиненні такого кримінального правопорушення та яке б набрало законної сили, що суперечить презумпції невинуватості, регламентованій частиною 1 ст. 62 Конституції України.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку має місце порушене кримінальне провадження відносно позивача за фактом вчинення кримінального правопорушення, та відсутні достатні і необхідні правові підстави вважати, що в діях позивача наявний склад дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни, яка виразилася у не вжитті заходів щодо усунення причин та умов, що ускладнюють виконання ним службових обов`язків та не повідомлення про це безпосереднього керівника, недотриманні обмежень і заборон передбачених антикорупційним законодавством, поза процесуальному спілкуванні, використанні своїх службових повноважень, порушенні вимог Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України". Закону України "Про Національну поліцію", а також невиконанні вимог Правил етичної поведінки поліцейських.

Тому, встановлені дисциплінарною комісією обставини та застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, і вся обставини, які стали підґрунтям для прийняття рішення про звільнення позивача були встановлені у спосіб, що не відповідають чинному законодавству та є такими, що порушують права ОСОБА_1 та призвели до незаконного звільнення із займаної посади.

Окрім цього, суд зазначив, що проведення службового розслідування та видання оскаржуваних наказів відбувалось під час перебування Позивача на стаціонарному лікуванні. Таким чином, у передбачений законодавством спосіб, його не ознайомлено із даними оскаржуваними наказами та не надано можливості подати заперечення на них. Дані обставини додатково підтверджують протиправність спірних наказів Відповідача.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення позову не погоджується, з огляду на наступне.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затверджений Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VІІІ (далі - Дисциплінарний статут), Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 (далі Правила № 1179).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно статті 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

На підставі частини першої статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Частиною другою статті 18 Закону встановлено, що поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно частини першої статті 19 Закону України "Про національну поліцію" поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь.

На підставі частиною другою статті 19 Закону України "Про національну поліцію" встановлено підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно частин першої та другої статті 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Пунктами 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

На підставі пунктів 1,2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з частиною першою статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком, відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частинами першою, другою та четвертою статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Згідно статті 22 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним в підпункті «з» (поліцейські) пункту 1 частини 1 статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди (грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав) для себе чи інших осіб.

На підставі частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання корупції» особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів:

1) відмовитися від пропозиції;

2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію;

3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників;

4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Як визначено частиною третьою статті 11 Закону України "Про Національну поліцію" рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

Відповідно частини першої статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Метою Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 (далі Правила), є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Відповідно до абзаців 1,2,3 пункту першого розділу II Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України.

Згідно пункту третього розділу IV Правил поліцейський за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

На підставі абзацу 5 пункту першого розділу II Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

За статтею 14 Дисциплінарного статуту, обставини дисциплінарного проступку підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування і в разі підтвердження факту його вчинення на поліцейського повинно бути накладене дисциплінарне стягнення, у тому числі, шляхом його звільнення зі служби, що є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З урахуванням положень частини другої статті 5 Дисциплінарного статуту, притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, який настає у разі скоєння ним дисциплінарного проступку. Обставини, що передували притягненню особи до даного виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але, це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.04.2019 у справі №804/1831/16.

Однією із загальних рис дисциплінарної відповідальності, якою вона відрізняється від інших видів юридичної відповідальності, є можливість її застосування без рішення суду на підставі вчинення дисциплінарного проступку.

Аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи свідчить, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями Кримінального кодексу України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97).

Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 804/6242/17, від 22.10.2020 у справі № 826/3499/18, від 17.03.2020 у справі № 818/235/17, від 06.02.2020 у справі №300/1406/19, від 22.01.2020 у справі № 160/1750/19, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 9901/918/18, від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, від 02.10.2018 у справі №9901/454/18 (П/9901/454/18) тощо.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на таке.

Предметом позовних вимог є визнання протиправними та скасування наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 686 від 26.07.2022 у частині застосування до начальника відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 (0106426) дисциплінарного стягнення в виді звільнення зі служби та наказу №121 о/с від 28.07.2022, про звільнення зі служби в поліції начальника відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 .

Підставою для звільнення позивача визначено порушення ним Присяги поліцейського, вимог частини 1, пунктів 1, 3, 5, 6 частини 3 статті 1, пункту 8 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України Про Національну поліцію, статті 22, частини 1 статті 24 Закону України Про запобігання корупції та абзаців 1, 2, 5 пункту 1, абзацу 1 пункту 3, абзацу 2 пункту 4 розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що підставою для звільнення позивача зі служби стало порушення відносно Позивача кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за відсутності при цьому рішення суду, яким би позивача було визнано винним у вчиненні такого кримінального правопорушення та яке б набрало законної сили, що суперечить презумпції невинуватості, регламентованій частиною 1 ст. 62 Конституції України.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи свідчать, що дисциплінарна комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_1 , яке здійснюється в межах кримінального провадження, а лише перевірила викладені у матеріалах службового розслідування відомості на предмет дотримання вимог, що ставляться до посадових осіб органів Національної поліції та наявності в описаних позивача діях складу дисциплінарного проступку.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, хоч і прийнято на підставі відомостей згідно матеріалів кримінального провадження, розпочатого відносно нього за частиною 3 статті 368 КК України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.

Тобто, суд в межах розгляду цієї справи не повинен досліджувати питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення кримінального правопорушення, а повинен надати правову оцінку обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Суд зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набранням чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежного виконання поліцейським службової дисципліни.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №120/8381/20-а, від 14 березня 2023 року у справі № 320/1206/21.

Враховуючи, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Набрання законної сили судовим рішенням про притягнення особи до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення є окремою підставою для звільнення особи зі служби. В даному випадку, звільнення відбулось за порушення службової дисципліни, вина позивача у скоєнні якого встановлюється у визначеному законом порядку.

Як встановлено матеріалами службового розслідування, підставою для призначення службового розслідувана став не факт повідомлення ОСОБА_1 про підозру у скоєнні кримінальною правопорушення чи вимагання та отримання неправомірної вигоди, а вчинення ним дій, суть яких полягає у порушенні службової дисципліни, що свідчить про його низькі морально-ділові якості та дій, які суперечить інтересам законності компрометують звання поліцейського.

Судом апеляційної інстанції та висновком службового розслідування встановлено, що позивач вчинив проступок, який проявився у порушенні Присяги працівника поліції, вимог частини 1, пунктів 1, 3, 5, 6 частини 3 статті 1, пункту 8 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України Про Національну поліцію, статті 22, частини 1 статті 24 Закону України Про запобігання корупції та абзаців 1, 2, 5 пункту 1, абзацу 1 пункту 3, абзацу 2 пункту 4 розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, зокрема ОСОБА_3 не вжив заходів щодо усунення причин та умов, що ускладнюють виконання ним службових обов`язків та не повідомив про це безпосереднього керівника. У висновку зазначено, що полковник поліції ОСОБА_3 мав би відмовитись від пропозиції неправомірної вигоди, залучити свідків пропозиції надання неправомірної вигоди, що було можливо та письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника чи спеціально уповноважених субєктів у сфері протидії корупції, однак, він цього не зробив. Натомість він сам вимагав та отримав від особи неправомірну вигоду з метою власного збагачення, тим самим скоїв вчинок, який дискредитує звання поліцейського.

Тож відповідач вбачав склад дисциплінарного проступку позивача у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Нехтування позивачем вимогами Закону №580-VІІІ, Присяги працівника поліції, Дисциплінарного статуту та Правилами поведінки, на переконання відповідача, призвело до скоєння ним проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції і її працівників в очах громадськості, порушує етику поведінки поліцейського та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків і проходження служби у НП України.

Зазначене свідчить про безпідставність доводів позивача про незаконність рішень щодо його звільнення у зв`язку із недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення, оскільки позивача звільнено саме за вчинення дисциплінарного проступку.

При цьому, судова колегія наголошує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

У постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року (справа №21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

У статті 64 Закону України Про Національну поліцію наведено текст присяги працівника поліції: усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Аналогічний за змістом висновок висловлений в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 810/2073/16, постанові від 14 липня 2022 року у справі № 520/1795/19.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт наявності з боку позивача порушень вимог частини 1, пунктів 1, 3, 5, 6 частини 3 статті 1, пункту 8 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України Про Національну поліцію, статті 22, частини 1 статті 24 Закону України Про запобігання корупції та абзаців 1, 2, 5 пункту 1, абзацу 1 пункту 3, абзацу 2 пункту 4 розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179.

Тож, колегія суддів вважає правильним висновок службового розслідування, який сформований у межах компетенції Відповідача. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про застосування дисциплінарного стягнення окремих поліцейських Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області № 686 від 26.07.2022 у частині застосування до начальника відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 (0106426) дисциплінарного стягнення в виді звільнення зі служби, є правомірним та обґрунтованим, а застосоване до Позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку.

За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про застосування дисциплінарного стягнення окремих поліцейських Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області №686 від 26.07.2022 у частині застосування до начальника відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 (0106426) дисциплінарного стягнення в виді звільнення зі служби та №121 о/с від 28.07.2022, про звільнення зі служби в поліції начальника відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 (0106426) , тому позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що інші позовні вимоги позивача: про поновлення позивача на службі в поліції та стягнення з ГУНП у Вінницькій області на користь позивача грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про скасування наказів про звільнення, тому похідні позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Таким чином, судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення без дотриманням норм матеріального права і з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому наявні підстави для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права

Враховуючи викладене, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області підлягає задоволенню, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року скасуванню, а в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.