Справа № 420/28110/23
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей встановлених ст. ст.268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу за позовом Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» до Ізмаїльского відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльскому районі Одеської області, Південного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними дій

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» до Ізмаїльского відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльскому районі Одеської області, Південного міжрегіонального управління міністерства Юстиції, в якому позивач просить суд визнати противоправними: дії головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Парапір А.Д. відносно відмови у знятті з рахунку Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» № НОМЕР_1 , МФО 328845 у філії Одеське ОУ АТ «ОЩАДБАНК», арешту у межах грошових коштів підприємства у сумі 355 360,25 грн., яка потрібна для виплати заробітної плати працівникам підприємства до кінця 2023 року з урахуванням місячної потреби у сумі 71 072,05 грн. з одночасним поновленням здійснення виконавчих дій щодо Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.09.2023 року, ним, засобами електронної пошти була надана заява з проханням зняти арешт з поточного рахунку державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях», № НОМЕР_1 , МЦП 328845 у філії Одеське ОУ АТ «ОЩАДБАНК», грошових коштів підприємства у сумі 355 360,25 грн., яка потрібна для виплати заробітної плати працівникам позивача до кінця 2023 року з урахуванням місячної потреби у сумі 71 072,05 грн. До заяви була додана довідка головного бухгалтера підприємства з обґрунтуванням суми цієї місячної потреби. 05.10.2023 року, позивачем, на зазначену заяву від 14.09.2023 року від Ізмаїльському міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, отримано відповідь від 27.09.2023 року за № 48396, відповідно до якої - відмовлено в знятті арешту з коштів підприємства обов`язково необхідних для виплати заробітної плати працівникам. 05.10.2023 року з рахунку підприємства у філії Одеське ОУ АТ «ОЩАДБАНК отримано виписка, з якої стало відомо, що Ізмаїльським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 09 вересня 2023 року було списано з рахунку підприємства 123 917,68 грн. по виконавчому провадженню № 57199221 для виконання виконавчого документу - наказу № 916/610/18, виданого 21.08 2018 року Господарським судом Одеської області.

Позивач вважає, що дії головного державного виконавцям Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Парапір А.Д. щодо списання з рахунку підприємства грошових коштів у сумі 123 917,68 грн. не відповідають вимогам закону, ці дії виконані в порушення п.12, ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а відмова начальника Ізмаїльського міськрайонного відділу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Аргірова Р. в знятті арешту з рахунку підприємства є противоправною.

У позові вказано, що законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що поновлення виконавчого провадження щодо підприємства, яке знаходиться в стані приватизації, має бути у разі: по перше,- до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації, по друге,- або до припинення відповідного об`єкта приватизації.

На підставі віщевказаного, позивач вважає, що дії державного виконавця про поновлення виконавчих дій по виконанню наказу Господарського суду Одеської області по справі № 916/610/18, реєстраційній номер ВП 57199221 про стягнення з Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Іллічівської філії 112516,07 гр. є неправомірними, як такі, що не відповідають закону, вчиненні з грубим порушенням ст. 34 п.12, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», а постанова про поновлення виконавчого провадження від 06.09.23 року по виконавчому провадженню №ВП 57199221 підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що 25.02.2021 року, головним державним виконавцем Парапір A.Д. винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на відкритих рахунках підприємства на загальну суму 4 528 475,96 грн. та з того часу нічого не змінилося. Відсутність у позивача можливості розпоряджатися грошовими коштами призвела до того, що не були вжиті заходи щодо безпечного знаходження суден, запобігання можливому забруднення водного середовища в місцях стоянки суден. Позивач внаслідок незаконних дій відповідача не був позбавлений можливості вчасно вжити технічних, організаційних заходів щодо безпечної стоянки з/ч Тіксі», б/к «Радіан», грунтовідізній шаланди «Дунайська» на території заводу «Океан» у порту Миколаївського морського порту, що призвело до потоплення вказаних вище суден.

Як стверджує позивач, внаслідок незаконних дій відповідача виникла реальна загроза забруднення навколишнього природного середовища у зв`язку з витоком нафтомісних речовин з затонулих суден. Ці реальні загрози підтверджуються листами Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» адміністрації Миколаївського морського порту від 08.05.2023 року № 563/18-08-01, та Капітана Миколаївського морського порту від 19,04.2023 року за №88. Спеціалісти позивача, (механіки, мотористі, судноводії) внаслідок невиплати заробітної плати звільнилися, у зв`язку з чім позивач не має можливості забезпечити вахту на судах у порту Ізмаїл, Одеської області. Судна знаходяться без нагляду, що може призвести до розкрадання на них майна, не вжиття аварійних заходів щодо водотечності, пожежної безпеки, запобігання можливому забруднення водного середовища в місцях стоянки суден.

Ухвалою суду від 23.10.2023 року залишено позовну заяву без руху та зазначено про необхідність усунення недоліків позовної заяви.

01.11.2023 року від представника позивача до суду надійшов лист щодо виконання вимог ухвали суду від 23.10.2023 року

06.11.2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про виконання вимог ухвали суду від 23.10.2023 року разом із позовною заявою, в якій позивач просить суд визнати противоправними дії Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відносно відмови у знятті з рахунку Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» № НОМЕР_1 , МЦП 328845 у філії Одеське ОУ АТ «ОЩАДБАНК», арешту у межах грошових коштів підприємства у сумі 355 360,25 грн., яка потрібна для виплати заробітної плати працівникам підприємства до кінця 2023 року з урахуванням місячної потреби у сумі 71 072,05 грн. з одночасним поновленням здійснення виконавчих дій щодо Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.

Ухвалою суду від 15.11.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, з урахуванням особливостей встановлених ст. ст.268-272, 287 КАС України.

Ухвалою суду від 15.11.2023 року витребувано у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №57199221 та всіх доказів, що стали підставою для вчинення оскаржуваних дій.

Крім того, даною ухвалою судом зупинено провадження по справі до 13.12.2023 року.

11.12.2023 року засобами поштового зв`язку та 12.12.2023 року засобами електронної пошти від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому вказано, що Ізмаїльский відділ державної виконавчої служби в Ізмаїльскому районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м.Одеса) не згоден з позовом позивача.

У відзиві вказано, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що заборгованість по зарплаті ДПВШ "Устьдунайводшлях" перед стягувачами складає 2 932 564,64 грн. На цей час, виконавчі документи Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області про стягнення заробітної плати на користь стягувачів залишені не виконаними. При цьому матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що процес приватизації боржника розпочався ще у 2018 році і з того часу не завершений та тривалість його невідома. Як зазначено у відзиві, виконавцем прийнято рішення направити платіжну інструкція до АТ «ОЩАДБАНК» з метою списання грошових коштів боржника, лише для задоволення вимог стягувачів по заробітні платі. В результаті чого з рахунку боржника, який зазначений в адміністративному позові, списані грошові кошти в розмірі 123917,68 грн. 14.09.2023 на адресу відділу ДВС надійшла заява боржника про зняття арешту з коштів у зв`язку з тим, що грошові кошти потрібні для виплати заробітної плати працівникам підприємства до кінця 2023 року. Розглянувши вищевказану заяву боржника, відділом ДВС прийнято рішення відмовити боржнику у знятті арешту з коштів боржника у зв`язку з тим, що статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту з коштів за умов, що зазначені у вищевказаній заяві боржника.

Як стверджує відповідач, законодавством надано можливість боржнику здійснювати видаткові операції з поточних рахунків виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти розмірів мінімальної заробітної плати на місяць на одного працівника такої юридичної особи чи самозайнятої особи, a також для сплати податків, зборів чи та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не знімаючи арешт з рахунку боржника.

Зважаючи на вказане, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Разом із цим, у відзиві, представником відповідача зазначено про забезпечення можливості бути присутнім у вищевказаному судовому засіданні шляхом проведення відео конференції за допомогою власних технічних засобів поза межами приміщення суду, а також зазначено про залучення третіх осіб (стягувачів) за виконавчими документами на користь яких стягується заробітна плата (копії постанов про відкриття виконавчого документа додаються).

Ухвалою суду від 12.12.2023 року відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі за позовом Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» до Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дії.

Під час судового засідання 13.12.2023 року суд на місці ухвалив - поновити провадження по справі та розглянути справу у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 13.12.2023 року відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача щодо залучення у справі за позовом Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» до Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дії третіх осіб.

15.12.2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив разом із додатками.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить такі висновки.

На виконанні у Ізмаїльского відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльскому районі Одеської області, Південного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м.Одеса) перебуває зведене виконавче провадження №64042805 від 05.01.2021 року в рамках якого, за твердженнями відповідача, виконуються 73 виконавчі провадження про стягнення з ДПВШ «Устьдунайводишлях» на користь держави, фізичних та юридичних осіб боргових зобов`язань (в тому числі заробітної плати) з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в розмірі 8 818 418,60 грн, з яких заборгованість по заробітній платі складає 2 932 564,64 грн.

12.09.2018 року, на підставі заяви стягувача про примусове виконання та керуючись статтями 3, 4, 24, , 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57199221 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області по справі №916/610/18, що виданий 21.08.2018 про стягнення з ДИВІШ «Устьдунайводшлях» на користь ДП «АМПУ» в особі Іллічівської філії заборгованість в розмірі 112 516,07 грн.

14.09.2018 року, керуючись статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору №57199221.

14.09.2018 року, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника №57199221.

27.09.2018року, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника №57199221.

01.10.2018 року, на підставі наказу ФДМУ №541 від 25.04.2018 року про приватизацію ДПВШ "Устьдунайводлшлях" та керуючись статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій №57199221.

25.02.2021 року, головним державним виконавцем винесено про приєднання виконавчого провадження з примусового виконання наказу №916/610/18, виданого 21.08.2018 року Господарським судом Одеської області до зведеного виконавчого провадження №57199221.

Як стверджує відповідач, 25.02.2021 року, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів та майна боржника №57199221 в рамках зведеного виконавчого провадження на суму стягнення в розмірі 4 528 475,96 грн.

25.02.2021 року, на підставі наказу ФДМУ №541 від 25.04.2018 року про приватизацію ДПВШ "Устьдунайводлшлях" та керуючись статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій №57199221.

06.09.2023 року головним державним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій №57199221.

14.09.2023 року, позивачем, засобами електронної пошти була надана заява до головного державного виконавця Ізмаїльского відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльскому районі Одеської області, Південного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м.Одеса), в якій Державне підприємство водних шляхів «Устьдунайводшлях» просило зняти арешт з поточного рахунку державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях», № НОМЕР_1 , МЦП 328845 у філії Одеське ОУ АТ «ОЩАДБАНК», грошових коштів підприємства у сумі 355 360,25 грн., яка потрібна для виплати заробітної плати працівникам підприємства до кінця 2023 року з урахуванням місячної потреби у сумі 71 072,05 грн.

До вказаної заяви позивачем було додано довідку головного бухгалтера.

05.10.2023 року, з рахунку боржника списані грошові кошти в розмірі 123 917,68 грн. по виконавчому провадженню № 57199221 для виконання виконавчого документу - наказу № 916/610/18, виданого 21.08 2018 року Господарським судом Одеської області.

У відповідь на заяву позивача, відповідачем складено листа №48396 від 27.09.2023 року, в якому вказано про відмову у зняття арешту.

Вважаючи протиправними дії Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відносно відмови у знятті з рахунку Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» № НОМЕР_1 , МЦП 328845 у філії Одеське ОУ АТ «ОЩАДБАНК», арешту у межах грошових коштів підприємства у сумі 355 360,25 грн., яка потрібна для виплати заробітної плати працівникам підприємства до кінця 2023 року з урахуванням місячної потреби у сумі 71 072,05 грн. з одночасним поновленням здійснення виконавчих дій щодо Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації, позивач звернувся до суду з даним позов.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч.ч.1-2 статті 74 України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За положенням статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження», врегульовані питання порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, частиною 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частини 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частиною 4 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець звертає стягнення на кошти/електронні гроші боржника - юридичної особи, що знаходяться у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки/електронні гаманці виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Згідно з ч.3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Не підлягають арешту кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.

Частиною 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За змістом частини 2, 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

При цьому, частиною 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 та від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», врегульовано порядок зняття арешту з майна, накладеного виконавцем (в редакції чинній станом на дату звернення позивача із заявою 14.09.2023 року).

Згідно ч.ч.1 та 2 вказаної статті особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках, арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст. 59 Закону №1404-VIII).

11.04.2023 Верховною Радою України прийнято Закон №3048-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану", який набрав чинності 06.05.2023 року.

Вказаним Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану» від 11.04.2023 № 3048-IX, запроваджено окремий порядок відповідно до якого, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, юридичні особи - боржники, самозайняті особи (які використовують найману працю фізичних осіб), на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточних рахунків виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти розмірів мінімальної заробітної плати на місяць на одного працівника такої юридичної особи чи самозайнятої особи, а також для сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Контроль за дотриманням встановлених законом вимог під час здійснення виплат покладається на службових осіб юридичної особи - боржника, самозайняту особу відповідно.

Суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану» не запроваджено нову підставу для зняття арешту з рахунків боржника, а як правильно вказано відповідачем, навіть за умов накладення такого арешту, надано боржникам право здійснювати видаткові операції для виплати заробітної плати.

Таким чином, за наслідками розгляду заяви позивача від 14.09.2023 року у відповідача були відсутні підстави для зняття арешту з його рахунків, в тому числі, для виплати заробітної плати.

Суд зазначає, що предметом позову у даній справі є дії Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відносно відмови у знятті з рахунку Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» № НОМЕР_1 , МЦП 328845 у філії Одеське ОУ АТ «ОЩАДБАНК», арешту у межах грошових коштів підприємства у сумі 355 360,25 грн., яка потрібна для виплати заробітної плати працівникам підприємства до кінця 2023 року з урахуванням місячної потреби у сумі 71 072,05 грн. з одночасним поновленням здійснення виконавчих дій щодо Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.

Правовою підставою для зняття арешту, про яку було вказано у заяві позивача від 14.09.2023 року, було визначено саме вищевказані приписи Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану» від 11.04.2023 № 3048-IX.

З урахуванням вищевикладеного, відмовляючи у задоволенні заяви позивача від 14.09.2023 року та, відповідно, у знятті з рахунку Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» № НОМЕР_1 , МЦП 328845 у філії Одеське ОУ АТ «ОЩАДБАНК», арешту у межах грошових коштів підприємства у сумі 355 360,25 грн., яка потрібна для виплати заробітної плати працівникам підприємства до кінця 2023 року з урахуванням місячної потреби у сумі 71 072,05 грн., відповідач діяв на підставі та у межах чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі Гірвісаарі проти Фінляндії зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

При розгляді даної справи, суд, зокрема, враховував, що під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Так, судом не надається оцінка доводам позивача про протиправність стягнення відповідачем з його рахунків коштів, про протиправність поновлення вчинення виконавчих дій, оскільки такі дії не є предметом позову у даній справі.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 243, 245, 246, 250, 263, 268-272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» до Ізмаїльского відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльскому районі Одеської області, Південного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними дій.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач Державне підприємство водних шляхів «Устьдунайводшлях» (вул.Героїв Сталінграду 36, м. Ізмаїл, Ізмаїльський район, Одеська область, 68609, ).

Відповідач Ізмаїльский відділ державної виконавчої служби в Ізмаїльскому районі Одеської області, Південного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м.Одеса) (проспект Миру, 23, офіс 203, м.Ізмаїл, Ізмаїльскій район, Одеська область, 68600, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 21.12.2023 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.