Справа № 280/4732/23
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 280/4732/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної установи Центр пробації на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року (суддя 1-ї інстанції Максименко Л.Я.) в адміністративній справі №280/4732/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Центр пробації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

29.06.2023р. ОСОБА_1 через представника звернулась до суду з позовом до Державної установи Центр пробації про визнання протиправними дії Державної установи Центр пробації щодо відмови подання та оформлення документів для призначення пенсії ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно пункту а ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб виходячи з вислуги років 28 років 03 місяці 17 днів; зобов`язання Державну установу Центр пробації оформити документи та підготувати подання для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно пункту а ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб виходячи з вислуги років 28 років 03 місяці 17 днів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у позивачки наявне право на призначення пенсії та протиправністю дій відповідача щодо відмови у підготовці та направленні до відповідного пенсійного органу документів для призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на час звільнення вислуга позивача в календарному обчисленні становить лише 21 рік 10 місяців 18 днів, що не дає права на пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновок, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно наказу від 21.02.2023 № 184/к, звільнено зі служби в Державній кримінально виконавчій службі України. Згідно до вищезазначеного наказу вислуга років позивача на день звільнення становить: в календарному обчисленні 21 рік 10 місяців 18 днів; у пільговому обчисленні - 28 років 03 місяці 17 днів.

ОСОБА_1 звернулась до Державної установи Центр пробації із заявою розглянути документи та підготувати подання про призначення пенсії позивача згідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону № 2262- ХІІ.

Державна установа Центр пробації листом від 14.06.2023 повідомила, що оскільки у позивачки календарна вислуга років менша ніж передбачено Законом, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, підстав для направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області документів для призначення Вам пенсії за вислугу років немає. Зазначила також, що призначення пенсії особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України на підставі пільгової вислуги років Законом та Постановою не передбачено.

Позивачка не погодившись з такою відмовою звернулася до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що відповідач при розгляді заяви позивача з поданими документами про призначення їй пенсії за вислугу років повинен був врахувати календарну вислугу років позивача, виходячи з пільгового стажу.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з наступних підстав.

Статтею 1 Закону № 2262-XII передбачено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Пунктом "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж, з статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних роки і більше.

Статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ визначено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу для призначення пенсії є Закон № 2262-XII.

Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, в даному випадку Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" (далі Постанова № 393, яка прийнята на виконання положень статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ та регулює порядок призначення пенсій за вислугу років особам, визначеним в Законі № 2262-ХІІ, а також обчислення розміру призначених пенсій види служби, що зараховуються до вислуги років в календарному обчисленні та на пільгових умовах.

Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і за наявності вислуги років на пільгових умовах.

При цьому, пунктом 21-4 Постанови № 393 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що для призначення пенсії враховується виключно календарна вислуга років, а для визначення розміру пенсії вислуга років враховується і на пільгових умовах.

З огляду на наведені вище положення пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ та пункту 21-4 Постанови №393, пільгова вислуга позивача має вплив виключно на визначення розміру пенсії, а не на її призначення за нормами Закону № 2262-ХІІ.

Оскільки, як встановлено апеляційним судом, позивач не має календарної вислуги років, достатньої їй для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ (25 календарних років і більше), її вимоги щодо зобов`язання відповідача оформити та направити до органів Пенсійного фонду України документи для призначення йому пенсії безпідставні.

Позивач, з доводами якого погодився суд першої інстанції, обґрунтовував свої вимоги посиланнями на попередню редакцію Постанови №393.

Проте, редакція Порядку № 393 до внесення змін передбачала зарахування календарної вислуги років на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ. Натомість, новою редакцією пункту 3 Порядку № 393 передбачено зарахування останньої тільки для визначення розміру пенсії. З огляду на це, суд доходить висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16 лютого 2022 року.

Враховуючи те, що станом на дату звільнення та звернення позивача (07.06.2023) із заявою до відповідача щодо оформлення та подання необхідних документів до пенсійного органу для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ діяла нова редакція пункту 3 Порядку № 393, наявність підстав для зарахування на пільгових умовах позивачу часу проходження служби, до вислуги років для призначення пенсій, оскільки такий період враховується тільки для визначення розміру пенсії.

З тих же підстав апеляційний суд вважає некоректним покликання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду у справі № 805/3923/18-а, оскільки вона сформована на підставі іншого правового регулювання (редакції Постанови №393, яка втратила чинність на момент виникнення спірних правовідносин).

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 15.09.2023 справа №380/10714/22, від 13.11.2023 справа №600/3251/22.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак такі задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи Центр пробації задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року в адміністративній справі №280/4732/23 скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак