Справа № 400/11091/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/11091/23

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,

повний текст судового рішення

складено 29.09.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Військового коменданта сил оборони Миколаєва командира 19 полку охорони громадського порядку Національної гвардії України та зобов`язати його видати довідку за формою Додаток 1, рішення Міністерства оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29, для виплати додаткової винагороди військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 старшому матросу ОСОБА_1 , яка перебувала у відрядження в ОКП «Миколаїв з 10.06.2022 року по 23.08.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . В період з 09.06.2022 року по 23.08.2022 року за наказом керівництва військової частини НОМЕР_2 , була відряджена для виконання службових (бойових) завдань до основного командного пункту оборони Миколаєва. За результатами службового відрядження їй не була видана Довідка формою Додаток 1, рішення Міністерства оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29, для виплати додаткової винагороди військовослужбовцю, що мало наслідком не нарахування їй додаткової винагороди. На відповідні звернення позивачки та командування військової частини НОМЕР_2 , про видачу довідки, відповідач відповів відмовою.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військової частини НОМЕР_2 на посаді старшого оператора відділення автоматизації інформаційно-телекомунікаційного вузла, та має військове звання старший матрос.

09.06.2022 року старший матрос ОСОБА_1 за наказом командування військової частини НОМЕР_2 відбула у відрядження до основного командного пункту оборони Миколаїв, з метою організації продовольчого забезпечення.

В подальшому, зазначене відрядження до ОКП оборони Миколаїва продовжувалося, та позивачка перебувала у відрядженні у м. Миколаєві до 23.08.2022 року.

В червні 2023 року командування військової частини НОМЕР_2 звернулось до військової частини НОМЕР_3 про видачу довідок за формою Додаток 1 рішення МОУ від 23.06.2022 року для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 , які перебували у відрядженні в ОКП Миколаїв з 10.06.2022 року по 23.08.2022 року, у тому числі стосовно ОСОБА_1

29.06.2023 року комендантом сил оборони Миколаїв командиром 19 полку охорони громадського порядку Національної гвардії України повідомлено військову частину НОМЕР_2 , про те, що з розпорядчих документів, які маються у розпорядженні військової частини неможливо встановити, які бойові завдання виконували військовослужбовці, відряджені у період з 10.06.2022 року по 23.08.2022 року, а тому відсутні підстави для видачі довідок для нарахування додаткової винагороди.

16.08.2023 року ОСОБА_1 особисто звернулася до командування військової частини НОМЕР_4 зі зверненням про надання їй довідки за формою встановленою Додатком 1 до доручення Міністра оборони України №5718/з від 06.03.2022 року про виконання обов`язків (завдань) військовослужбовця старшим матросом ОСОБА_1 у період відрядження.

23.08.2023 року військова частина НОМЕР_4 відповіла відмовою ОСОБА_1 в наданні довідки, з тих підстав, що відсутні розпорядчі документи про виконання ОСОБА_1 бойових завдань в період відрядження.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності бойових наказів (бойових розпорядження), відомостей журналів бойових дій, рапортів командиру підрозділу про безпосередню участь позивачки у бойових діях, у відповідача немає жодних підстав для видачі їй довідки формою встановленою Додатком 1 до доручення Міністра оборони України №5718/з від 06.03.2022 року.

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1, 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації» в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

28.02.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, зокрема, Збройних Сил, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Так, з вищенаведеної правової норми вбачається, що відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. є те, що військовослужбовці:

1) беруть безпосередню участь у бойових діях;

2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально.

Тобто, за відсутності документального підтвердження неведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000,00 грн. не виникає.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/а/29, під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти, зокрема, виконання військовослужбовцем бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей, здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою, здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника, виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії.

Відповідно до п.3 Окремого доручення документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях визначається на підставі бойового наказу (бойового розпорядження), журналу бойових дій, рапорту командиру підрозділу.

Пунктом 4 Окремого доручення визначено, що керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цього доручення.

У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною у додатку №2 до цього доручення.

У підставах про видання таких довідок (додаток №1 додаток №2) обов`язково зазначаються документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Пунктом 5 наведеного Окремого доручення встановлено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) по особовому складу військової частини, керівника вищого органу військового управління командирам (начальникам) військових частин.

Відповідно до п.6 Окремого доручення накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Враховуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року та Окремого доручення Міністра оборони України, питання виплати додаткової грошової винагороди залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Зазначене визначення повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням). Лише за наявності підтвердження цими документами факту безпосередньої участі відрядженого військовослужбовця у бойових діях, відповідний командир мав право видати довідку за формою встановленою Додатком 1 до доручення Міністра оборони України №5718/з від 06.03.2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи, документи передбачені п.3 Окремого доручення: бойові накази (бойові розпорядження); журнали бойових дій, рапорти командиру підрозділу про безпосередню участь позивачки у бойових діях, за спірний період, у військової частини відсутні.

Більш того, матеріали справи не містять доказів того, що позивачка зверталась з відповідним рапортом у встановленому порядку за отриманням довідки про безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони із наданням відповідних документів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за відсутності бойових наказів (бойових розпорядження); відомостей журналів бойових дій, рапортів командиру підрозділу про безпосередню участь позивачки у бойових діях, у відповідача немає жодних підстав для видачі їй довідки формою встановленою Додатком 1 до доручення Міністра оборони України №5718/з від 06.03.2022 року.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька