Справа № 320/20002/23
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

21 грудня 2023 року Київ № 320/20002/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали Приватного підприємства Знам`янка «Авто-Світ» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення за результатами розгляду скарги,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство Знам`янка «Авто-Світ» в особі представника адвоката Морозова П.В. звернулось через електронний кабінет до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області та Державної податкової служби України, в якому позивач просив суд;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області від 18.01.2022 № 5 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1 000 000 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області від 18.01.2022 № 5 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 40 000 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової служби України від 25.08.2022 № 9698/6/99-00-06-03-01-06.

У зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам процесуального законодавства, керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалою від 17.07.2023 позовну заяву залишив без руху з наданням позивачеві десятиденного строку для усунення її недоліків. В ухвалі судом зазначені недоліки позовної заяви та запропоновані способи їх усунення шляхом подання до суду, зокрема заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині ухвали.

31.07.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про поновлення строку на звернення до суду, за результатами вивчення змісту якої судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Розглядаючи вказану заяву, суд виходив із такого.

Так, на обґрунтування доводів заяви представником зазначено, що ПП Знам`янка «Авто-Світ» в особі директора зверталось із аналогічними позовними вимогами до Кіровоградського окружного адміністративного суду (адміністративна справа №340/4570/22) та ухвалою суду від 19.04.2023 вказану позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з неповідомленням про причини неприбуття до суду. Вказані обставини мали місце у зв`язку з необізнаністю працівників ПП Знам`янка «Авто-Світ» про наслідки неприбуття до суду та відсутністю на підприємстві фахівця у сфері права. Так, між адвокатом та підприємством було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги лише 01.05.2023, та в подальшому адвокатом в процесі наданні правової допомоги невідкладно було подано цей позов, а тому строки звернення пропущено з поважних причин. Крім того, представник також посилається на запровадження на території України воєнного стану.

У силу вимог частини шостої статті 161 цього Кодексу, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Разом із тим, у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 Верховний Суд відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

У цій постанові Верховний Суд визначив помилковим твердження про те, що як за загальним правилом, так і у разі попереднього адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення строк звернення до суду становить 1095 днів відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, оскільки ця норма права не встановлює процесуальних строків, а лише закріплює право платника податків на оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення в суді в будь-який момент після його отримання із застереженням про те, що реалізація такого права за загальним правилом стає неможливою поза строками давності, які закріплені в статті 102 Податкового кодексу України.

Також Верховий Суд зазначив, що для забезпечення узгодженості судової практики з висновком, викладеним у цій постанові, під час вирішення тотожних спорів повинні враховуватися наведені висновки щодо застосування норм права незалежно від того, чи перераховані всі постанови Верховного Суду, в яких викладена правова позиція, від якої відступила судова палата.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач скористався процедурою адміністративного оскарження (досудового порядку вирішення спору) спірних податкових повідомлень-рішень шляхом подання до Державної податкової служби України скарги, за результатами розгляду якої отримав 30.08.2022 рішення Державної податкової служби України від 25.08.2022 № 9698/6/99-00-06-03-01-06.

У силу вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Як зазначалось вище, позивач спірне рішення від 25.08.2022 отримав 30.08.2022.

Отже тримісячний строк звернення до суду щодо оскарження податкових повідомлень-рішень від 18.01.2022 обраховується для позивача з 31.08.2022 та сплинув 30.11.2022.

За таких обставин, суд констатує, що податкові повідомлення-рішення від 18.01.2022 можуть бути оскаржені до суду у строки, передбачені частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач скористався процедурою досудового порядку вирішення спору.

Водночас, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про скасування податкових повідомлень-рішень від 18.01.2022 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» лише 03.05.2023, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Разом із тим, щодо рішення Державної податкової служби України від 25.08.2022 № 9698/6/99-00-06-03-01-06, суд констатує, що строк на його оскарження становить шість місяців у відповідності до положень частини другої статті 122 Кодексу.

Так, як стверджує позивач, вказане рішення ним отримано 30.08.2022, отже шестимісячний строк на його оскарження сплинув 28.02.2023, у той час як цей позов було подано через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» лише 03.05.2023.

Крім того, із Єдиного державного реєстру судових рішень судом установлено, що у провадженні Кіровоградського окружному адміністративному суді перебувала адміністративна справа № 340/4570/22 за позовом Приватного підприємства Знам`янка «Авто-Світ».

Відповідно до ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 позовну заяву залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 240 Кодексу у зв`язку з повторною неявкою позивача в судові засідання.

Доказів оскарження в апеляційному порядку вказаної ухвали дані ЄДРСР не містять.

Суд констатує, що в силу вимог частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Із положень статті 45 Кодексу вбачається, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд зазначає, що необізнаність працівників підприємства про наслідки неприбуття до суду та відсутність на підприємстві фахівця у сфері права не є поважними підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Так, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами; чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Крім того встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Як зазначалось вище, заява про поновлення строку звернення до суду також обґрунтована введенням на території України 24.02.2022 воєнного стану.

Із приводу наведених обставин, суд звертає увагу на таке.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строк дії якого в подальшому продовжено.

Проте зміст заяви не містить інформації про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів для своєчасного подання позовної заяви до суду в межах встановлених законом строків, які б були об`єктивними та не залежали від волевиявлення сторони. Також, позивачем не надано суду жодних доказів про неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк саме внаслідок запровадженого воєнного стану.

Суд констатує, що саме по собі введення воєнного стану не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду і не може бути підставою для поновлення пропущеного строку.

При цьому позивач не вказав обставин, перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення до суду, та не надав відповідних доказів, пославшись лише на Указ Президента України щодо введення воєнного стану та зазначивши, що постійні обстріли та обмеження електропостачання мають вплив на роботу підприємства та перешкоджають веденню нормальної господарської діяльності.

Всі ці обставини, на думку позивача, позбавили можливості реалізувати його право на звернення до суду.

Такі доводи позивача щодо пропуску строку звернення до суду суд не визнає поважними причинами пропуску вказаного строку і зазначає, що повідомлені обставини не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для реалізації конституційного права на звернення до суду. Щодо об`єктивної, на думку представника, необізнаності працівників про наслідки неявки у судові засіданнях у Кіровоградському окружному адміністративному суді та відсутності на підприємстві фахівця у галузі права, ОСОБА_1 як директор товариства не була позбавлена можливості уповноважити на це відповідного представника чи укласти з адвокатом договір на надання правничої допомоги одразу після отримання рішення від 30.08.2022 за результатами розгляду скарги.

Крім того, суд зазначає, що позивач не був позбавлений можливості подати позовну заяву через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» або засобами поштового зв`язку, або нарочно безпосередньо до суду, із урахуванням того, що суд із початку введення воєнного стану не припиняв своєї діяльності.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, суд не вбачає в повідомлених представником позивача обставинах із посиланням на введення воєнного стану та дистанційної роботи товариства, підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Щодо посилань представника позивача, що протягом усього періоду воєнного стану, запровадженого на території України, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду з позовними заявами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, суд зазначає, що ці твердження представника є безпідставними та не впливають на строки звернення до суду, оскільки не зазначено, яким чином запроваджений воєнний стан вплинув на реалізацію права позивача на своєчасне звернення до суду.

Разом із тим позивачем не надано суду жодних доказів про неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк саме внаслідок запровадженого воєнного стану, або одразу ж без зайвих зволікань після обставин, які унеможливлювали це зробити.

Суд констатує, що саме по собі введення воєнного стану не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду і не може бути підставою для поновлення пропущеного строку.

При цьому позивач не вказав обставин, перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення до суду, як до введення воєнного стану, так і після його введення, та не надав відповідних доказів, пославшись лише на введення воєнного стану.

Інших обґрунтувань з відповідними доказами поважності пропуску вказаного строку заява не містить.

У силу вимог частини другої статті 123 Кодексу, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки позовна заява та заява не містять належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд доходить висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви.

Відтак, суд доходить висновку, що позовна заява та заява про поновлення строку звернення до суду не містять поважних причин пропуску вказаного строку.

Згідно з резолютивною частиною ухвали про залишення позовної заяви без руху від 17.07.2023 позивача було попереджено судом, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

Відповідно до пунктів 1 та 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, а також у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

У зв`язку з тим, що позивач не усунув недоліки, про які зазначено в ухвалі від 17.07.2023 в частині обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, а із позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до суду не встановлено достатніх підстав поважності його пропуску, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

позовну заяву Приватного підприємства Знам`янка «Авто-Світ» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення за результатами розгляду скарги повернути позивачеві без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Шевченко А.В.