Справа № 160/26723/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
16.10.2023 року через підсистему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , що полягають у ненарахуванні і невиплаті солдату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди у зв`язку з пораненням пов`язаним з захистом Батьківщини, збільшеної до 100 000 грн., за період з 14.04.2023 року по 25.08.2023 року, відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Наказу Міністерства Оборони України №260 від 07.06.2018 року, Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити солдату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду у зв`язку з пораненням пов`язаним з захистом Батьківщини, збільшеної до 100 000 грн., за період з 14.04.2023 року по 25.08.2023 року, відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Наказу Міністерства Оборони України №260 від 07.06.2018 року, Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 16.10.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 23.10.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 23.10.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- витяг з наказу про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;
- особову справу позивача;
- відомості щодо здійснення виплати відповідачем позивачу за період з 14.04.2023 року по 25.08.2023 року грошового забезпечення (довідки, розрахунки, тощо);
- відомості/інформацію щодо поранення позивача;
- відомості/інформацію про те, чи брав позивач безпосередньою участь у бойових діях або здійснював заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій чи здійснення зазначених заходів;
- всі наявні докази щодо суті спору.
17.11.2023 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені витребувані докази по справі.
Ухвалою суду від 27.11.2023 року витребувано у ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії таких документів, зокрема:
- відомості/інформацію щодо здійснених в/ч позивачеві спірних виплат за період 15.04.2023-06.05.2023, 06.05.2023-29.05.2023,01.06.2023-30.06.2023 додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн. згідно постанови №168 (надати письмові пояснення);
- відомості щодо спірної виплати за період з 31.07.2023 року по 25.08.2023 року;
- докази на підтвердження надання/звернення позивача до в/ч із відповідними підтверджуючими документами для нарахування позивачу додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100 000,00 гривень за період з 31.07.2023 року по 25.08.2023 року та інші докази щодо суті спору.
Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії таких документів, зокрема:
- відомості/інформацію щодо звернення позивача до в/ч із відповідними підтверджуючими документами для нарахування позивачу додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100 000,00 гривень за період з 31.07.2023 року по 25.08.2023 року станом на день прийняття цієї ухвали (27.11.2023 року) та інші докази щодо суті спору.
19.12.2023 року відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 27.11.2023 року долучені додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 21.12.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він має безумовне право на виплату додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн. в розрахунку на місяць, встановленої Постановою КМУ від 28.02.2022 р. № 168, а саме: за період стаціонарного лікування позивача: з 14.04.2023 року по 25.08.2023 року.
При цьому, позивач зауважив, що відповідачем було надано докази па підтвердження того, що позивач дійсно перебував як на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що було відображено в відповідних наказах відповідача.
Також, згідно з карткою особового рахунку працівника за 2023 рік останній недонараховував позивачу додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн. в розрахунку, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р., за період перебування позивача на лікарняному.
Тому, позивач вважає, що відповідач протиправно недонарахував йому додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. в розрахунку відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за період перебування позивача на лікарняному.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача, у якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вказаної позиції відповідач вказує, що 03.11.2022 року солдата ОСОБА_1 , призначеного розпорядженням начальника Генерального штабу Збройних Сил України №300/ПУ/1391/П/дск від 20 жовтня 2022 року у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 , з 03 листопада 2022 року зарахувати до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Відповідач вказує, що комісією було проведено перевірку медичних документів у тому числі позивача, які є підставою для визначення терміну виплати додаткової винагороди військовослужбовцям у зв`язку з пораненням (травмою, контузією, каліцтвом), пов`язаними з захистом Батьківщини, що перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікувального закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії та склала акт про результати роботи комісії з визначенням терміну (періоду) лікування солдата ОСОБА_1 , а саме:
15.04.2023 року - 06.05.2023 року перебував на лікуванні, що підтверджується первиною медичною карткою Ф-100 від 14.04.2023 року СП смт. Новодмитрівка та медичною карткою №1334 від 15.04.2023 року ЗГГ м.Лозова;
06.05.2023 року - 29.05.2023 року - наданий перевідний епікриз із медичної картки №6096 від 06.05.2023 року ВМКЦ ПнР м. Харків та підтверджується випискою із медичної карти №4532 від 29.05.2023КНП «МКЛ №14» м. Харків;
01.06.2023 року -30.06.2023 року - підтверджується довідкою ВЛК №2049 від 31.07.2023 року в/ч НОМЕР_3 (відпустка за станом здоров`я).
Дані виписки підтверджуються довідкою Ф5 за №2905 від 02.05.2023 року.
Відповідачем до матеріалів справи було долучено картка особового рахунку працівника за 2023 р. щодо здійснених виплат за час перебування на стаціонарному лікуванні, де виплати здійснилися у серпні 2023 р. у сумі 246881, 72 гривень.
Вказують, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн. військовослужбовцям за час лікування, у зв`язку із отриманим пораненням, Відповідачем до суду надано копія наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) №6374 від 04.08.2023року.
Відповідач також зазначає про те, що підготовка проектів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди покладається на підрозділи, що відповідають за облік особового складу (п.15 Наказу Міністра оборони України від 25 січня 2023 року №44 «Про внесення змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
04 серпня 2023 року був виданий наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) «Про виплату додаткових винагород військовослужбовцям у зв`язку з пораненням», де зазначено виплатити додаткову винагороду із врахуванням раніше виплачених сум в розмірі 100000,00 гривень військовослужбовцям, у зв`язку з пораненням (контузії, травми, каліцтва), пов`язаних з захистом Батьківщини, перебували на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (в тому числі за кордоном), - з дня отримання такого поранення , включаючи час переміщення до лікувального закладу ( в тому числі з одного лікувального закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК відповідно до додатку 6 цього наказу.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідач вказує, про те, що згідно наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн., підлягають включенню особи, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, в тому числі:
- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;
- перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської' (лікарсько-експертної) комісії.
Тобто, вказують, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Військовослужбовець, який дістав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини, за весь час стаціонарного лікування отримує винагороду 100 000 грн. При цьому, таку винагороду зберігають за час відпустки після лікування, якщо поранення було важким, а ступінь важкості поранення визначають ВЛК. Під час лікування після поранення (без прив`язки до тяжкого), але обов`язково пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці отримують і грошове забезпечення, і додаткову винагороду 100 000 грн., а під час відпустки за станом здоров`я (під час реабілітації) додаткову винагороду 100 000 грн. отримують лише ті військовослужбовці, в кого поранення визнано тяжким за висновком ВЛК.
При визначені отриманого військовослужбовцем поранення є тяжким, оскільки відповідні висновки (постанови) з цього питання приймають ВЛК, а у випадку незгоди із такими висновками військовослужбовець має право оскаржити їх в адміністративному чи судовому порядку, а в подальшому (у разі внесення змін до відповідних довідок чи постанов ВЛК щодо тяжкості поранення в цілях надання відпустки та виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови №168) звертатися із рапортом до командира військової частини щодо виплати додаткової винагороди.
Таким чином, враховуючи наведене, відповідач зазначає, що позовні вимоги щодо ненарахування та невиплати за період з 15.04.2023 року по 29.05.2023 року та з 01.06.2023 по 30.06.2023 року додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. відповідно до Постанови №168, є безпідставними та до задоволення не підлягають так як були виплачені відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №6374 від 04.08.2023 р. у серпні 2023 року.
Документи за період з 31.07.2023 року по 25.08.2023 року щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди виплати додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини до військової частини НОМЕР_1 не надходили, а тому відсутні підстави для здійснення таких виплат.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, вказують, що відповідач протягом спірного періоду (01.10.2022-01.01.2023р.р.) здійснив нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 у повному розмірі, оскаржувані у цій справі дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати додаткової винагороди є правомірними та такими, що вчинені відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві, належить відмовити.
Вважають, що позиція Позивача стосовно наявності вини відповідача, його протиправної поведінки, не відповідає дійсності та не підтверджується фактами.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом з матеріалів справи встановлено, що на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, ОСОБА_2 , був призваний у Збройні Сили України за мобілізацією.
ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 09.30 год., ОСОБА_2 , в районі населеного пункту Бахмут, потрапив під ворожий обстріл.
Згідно перевідного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №6096, ОСОБА_2 , у період з 15.04.2023 року по 06.05.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: поєднане вогнепальне осколкове поранення голови та кінцівок (від 14.04.2023 року). Сліпе склеральне проникаюче поранення правого ока з наявністю стороннього тіла, тотальний гемофтальм, відшарування сітківки. Множинні сліпі поранення м`яких тканин обличчя. Сліпе осколкове поранення правої кисті з переломом ІІІ п`ясної кістки без зміщення уламків. Перелом І пальця правої стопи. Хронічний вірусний гепатит С, анти HVC позитивний, без порушення функції. ХРВІ ІІ-ІІІ клінічна стадія.
Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4352, ОСОБА_2 , у період з 06.05.2023 року по 29.05.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: проникаюче склеральне поранення з внутрішньо очним стороннім тілом, гемофтальм, відшарування сітківки правого ока. Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №2805 від 02.05.2023 року, передбачено, що 14.04.2023 року, під час ведення бойових дій внаслідок ворожого артилерійського обстрілу в місті Бахмут Донецької області, ОСОБА_1 , отримав травму (поранення) при проходженні військової служби, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, в районі проведення бойових дій на території Донецької області.
Згідно довідки №7049 гарнізонної військово-лікарської комісії, було проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 , та було встановлено діагноз: стан після ПХО ран (15.04.2023 року), задньої субторальної вітректомії правого ока з видаленням ВОСТ та ендотампонадою сітківки силіконом (16.05.2023 року), з приводу сліпого склерального проникаючого поранення поранення правого ока з наявністю стороннього тіла, тотального гемофтальму, відшарування сітківки (14.04.2023 року), у вигляді авітрії з ендотампонадосітківки силіконом, воронкоподібного відшарування сітківки правого ока.
Встановлено, що поранення, ОСОБА_1 , ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №3579, ОСОБА_1 з 03.07.2023 року по 19.07.2023 року, проходив лікування у КНП Криворізька міська лікарня №5КМР.
Згідно довідки ВЛК від 25.08.2023 року, було проведено медичний огляд ОСОБА_1 . Діагноз: наслідки МВТ (14.04.2023 року), вогнепальні осколкові поранення мяких тканин правої брови, вогнепальне осколкове сліпе поранення склеральної порожнини правого ока з тотальним гемофтальмом, воронкоподібним відшаруванням сітківки правого ока, ліковані оперативно (14.04.2023 року ПХО ран, 16.05.2023 року ЗЗВЕ, видалення внутрішньо очного стороннього тіла, вітректомія та тампонада вітреоритинальноїпорожнини силіконом), у вигляді зміцнілих післяопераційних рубців, склерального рубця, хоріоретинальної дегенерації, авітрії, травматичної катаракти, при гостроті зору-світлопроекція правого ока, гострота зору лівого ока 1,0; вогнепальне осколкове сліпе поранення правої кисті з вогнепальним переломом основи ІІІ п`ясної кістки зі стійкою комбінованою контрактурою ІІ пальця правої кисті, больовим синдромом без порушення функції. Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 року №370Ю поранення тяжкого ступеня.
Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Хронічна ретровірусна інфекція І клінічна стадія. Безсимптомний перебіг. Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
На підставі ст.ст.26 б, 27 б, 31 б, 5 в, 62 г, 78 г графи ІІ Розкладу хвороб, ОСОБА_3 , обмежено придатний до військової служби.
ОСОБА_1 , не придатний до служби у ДШВ, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах. Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
Згідно довідки №ЦС-50/23 від 23.08.2023 року, ОСОБА_1 перебував на диспансерному обліку в Дніпровському міському центрі профілактики та боротьби зі СНІДом з 22.08.2023 року. Діагноз: ВІЛ інфекція, І клінічна стадія. Z21 безсимптомненосійство вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ). Безсимптомний перебіг (стадія 1).
Позивач, звертаючись до суду із цим позовом зазначив про те, що за весь період лікування, грошове забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_2 , було виплачено, але не у повному розмірі, у зв`язку із чим, у ньоговиникла необхідність у нарахуванні і виплаті військовослужбовцю ОСОБА_1 , грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду у зв`язку з пораненням пов`язаним з захистом Батьківщини, збільшеної до 100 000 грн., за весь період проходження останнім лікування, починаючи з 14.04.2023 року по 25.08.2023 року, згідно ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Наказу Міністерства Оборони України №260 від 07.06.2018 року, Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року.
Враховуючи наведені обставини позивач звернувся до суду із цим позовом, за захистом своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 8 Постанови №704, умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.
01.04.2022 року постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» №400 внесено зміни до вказаної вище постанови, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Згідно з пунктом 2 цієї постанови, вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.
Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн. на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Суд також звертає увагу на те, що питання виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, регулюється рішенням Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29, в якому зазначено, що документальне підтвердження факту того, що зокрема військовослужбовець, брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), здійснюється на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження);
журналу бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журналу ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
При цьому відряджені військові підтверджують безпосередню участь у бойових діях або заходах довідкою керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Виплата здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) особовому складу військової військової частини; керівника вищого органу військового управління командирам (начальникам) військових частин.
При цьому в цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначають підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.
Такі накази за минулий місяць мають бути видані до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу І цього Положення, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до визначення, закріпленого у пункті 1.2 цієї глави, військово-лікарська експертиза це, зокрема, визначення ступеня придатності до військової служби.
Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців врегульований нормами глави 6 розділу ІІ Положення №402.
Згідно з пунктом 6.5 зазначеної глави, для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.
Пунктом 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
Пунктом 6.13 глави 6 розділу ІІ Положення №402 визначено, що відпустка за станом здоров`я військовослужбовцям у мирний час надається на 30 календарних днів. За медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування ВЛК приймає постанову про потребу у відпустці за станом здоров`я на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка за станом здоров`я ВЛК продовжується на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.
Положеннями пункту 6.14 закріплено, що загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз 12 місяців.
Згідно із пунктом 6.15 глави 6 розділу ІІ Положення №402, відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.
Відповідно до пункту 6.35 Положення №402, у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.
Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.
Аналіз наведених положень дає підстав для висновку, що постанова ВЛК у вигляді довідки про потребу у відпустці за станом здоров`я приймається тільки у випадку, якщо військовослужбовець після закінчення лікування у лікувальному закладі потребує часу для відновлення та не може приступити до виконання службових обов`язків.
За приписами абзацу четвертого пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення №402, постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у звільненні від службових обов`язків або у відпустці за станом здоров`я повинна бути реалізована негайно.
Додатком 1 до Положення №402 затверджено Розклад хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, статтею 81 якого передбачено назву хвороби, ступінь порушення функції «Стани після проведеного лікування з приводу травм, отруєнь та деяких інших наслідків дії зовнішніх чинників» та вказано контингенти, що проходять медичний огляд за графами розкладу хвороб «Тимчасово непридатні. Потребують лікування, відпустки, звільнення тощо».
Підпунктом 2.4.10 пункту 2.4 глави 2 розділу I Положення №402 визначено, що постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.
Згідно із пунктом 12 розділу XXXIV Порядку № 260 (у чинній редакції) керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних), комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
При цьому, до набрання чинності змінами до Порядку № 260 згідно з окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/в/29, також було зобов`язано керівників ВЛК під час надання рекомендацій про потребу у відпустці одночасно надавати медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
Крім того, статтею 10-1 Закону №2011-ХІІ врегульовані питання щодо права військовослужбовців на відпустки, порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них, та пунктом 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ (в редакції Закону України «Про внесення змін до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо рівних можливостей матері і батька, які є військовослужбовцями, на догляд за дитиною в особливий період» від 29.07.2022 року №2490-ІХ) визначено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії».
Тобто, на цей час законодавчо визначено такий вид відпустки, як відпустка для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, та підзаконними нормативно-правовими актами передбачено, що під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
Таким чином, відповідно до вимог пункту 1 Постанови КМУ № 168, підставами виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил у розмірі, збільшеному до 100 000 грн. є встановлення таких обставин, як, зокрема:
- перебування на військовій службі у період дії воєнного стану;
- перебування на військовій службі у статусі військовослужбовця Збройних Сил;
- перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини/перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що кожна з цих обставин існувала протягом періоду стаціонарного лікування позивача зокрема у період з 15.04.2023 року по 06.05.2023 року, з 06.05.2023 року по 29.05.2023 року, з 01.06.2023 року по 30.06.2023 року, та з 03.07.2023 року по 19.07.2023 року, що також підтверджено наявною в матеріалах справи медичною документацією.
Так, суд зазначає, що згідно матеріалів справи, відповідно до перевідного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №6096, ОСОБА_2 , у період з 15.04.2023 року по 06.05.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: поєднане вогнепальне осколкове поранення голови та кінцівок (від 14.04.2023 року). Сліпе склеральне проникаюче поранення правого ока з наявністю стороннього тіла, тотальний гемофтальм, відшарування сітківки. Множинні сліпі поранення м`яких тканин обличчя. Сліпе осколкове поранення правої кисті з переломом ІІІ п`ясної кістки без зміщення уламків. Перелом І пальця правої стопи. Хронічний вірусний гепатит С, анти HVC позитивний, без порушення функції. ХРВІ ІІ-ІІІ клінічна стадія.
Отже, вказаний період лікування, зокрема з 15.04.2023 року по 06.05.2023 року, позивачем було підтверджено долученими до матеріалів справи належними доказами.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4352, ОСОБА_2 , у період з 06.05.2023 року по 29.05.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: проникаюче склеральне поранення з внутрішньо очним стороннім тілом, гемофтальм, відшарування сітківки правого ока. Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №2805 від 02.05.2023 року, передбачено, що 14.04.2023 року, під час ведення бойових дій внаслідок ворожого артилерійського обстрілу в місті Бахмут Донецької області, ОСОБА_1 , отримав травму (поранення) при проходженні військової служби, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, в районі проведення бойових дій на території Донецької області.
Згідно довідки №7049 гарнізонної військово-лікарської комісії, було проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 , та було встановлено діагноз: стан після ПХО ран (15.04.2023 року), задньої субторальної вітректомії правого ока з видаленням ВОСТ та ендотампонадою сітківки силіконом (16.05.2023 року), з приводу сліпого склерального проникаючого поранення поранення правого ока з наявністю стороннього тіла, тотального гемофтальму, відшарування сітківки (14.04.2023 року), у вигляді авітрії з ендотампонадосітківки силіконом, воронкоподібного відшарування сітківки правого ока.
Встановлено, що поранення, ОСОБА_1 , ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Отже, вказаний період лікування, зокрема з 06.05.2023 року по 29.05.2023 року, позивачем було підтверджено долученими до матеріалів справи належними доказами.
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №3579, ОСОБА_1 з 03.07.2023 року по 19.07.2023 року, проходив лікування у КНП Криворізька міська лікарня №5КМР.
Згідно довідки ВЛК від 25.08.2023 року, було проведено медичний огляд ОСОБА_1 . Діагноз: наслідки МВТ (14.04.2023 року), вогнепальні осколкові поранення м`яких тканин правої брови, вогнепальне осколкове сліпе поранення склеральної порожнини правого ока з тотальним гемофтальмом, воронкоподібним відшаруванням сітківки правого ока, ліковані оперативно (14.04.2023 року ПХО ран, 16.05.2023 року ЗЗВЕ, видалення внутрішньо очного стороннього тіла, вітректомія та тампонада вітреоритинальноїпорожнини силіконом), у вигляді зміцнілих післяопераційних рубців, склерального рубця, хоріоретинальної дегенерації, авітрії, травматичної катаракти, при гостроті зору-світлопроекція правого ока, гострота зору лівого ока 1,0; вогнепальне осколкове сліпе поранення правої кисті з вогнепальним переломом основи ІІІ п`ясної кістки зі стійкою комбінованою контрактурою ІІ пальця правої кисті, больовим синдромом без порушення функції. Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 року №370Ю поранення тяжкого ступеня.
Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Хронічна ретровірусна інфекція І клінічна стадія. Безсимптомний перебіг. Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
На підставі ст.ст.26 б, 27 б, 31 б, 5 в, 62 г, 78 г графи ІІ Розкладу хвороб, ОСОБА_3 , обмежено придатний до військової служби.
ОСОБА_1 , не придатний до служби у ДШВ, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах. Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
Згідно довідки №1468, 20.07.2023 року позивач приступив до служби.
Отже, вказаний період лікування, зокрема з 03.07.2023 року по 19.07.2023 року, позивачем було підтверджено долученими до матеріалів справи належними доказами.
Суд зазначає, що згідно довідки №ЦС-50/23 від 23.08.2023 року, ОСОБА_1 перебував на диспансерному обліку в Дніпровському міському центрі профілактики та боротьби зі СНІДом з 22.08.2023 року. Діагноз: ВІЛ інфекція, І клінічна стадія. Z21 безсимптомненосійство вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ). Безсимптомний перебіг (стадія 1).
Отже, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивача у період з 22.08.2023 року перебував позивача на диспансерному обліку в Дніпровському міському центрі профілактики та боротьби зі СНІДом.
Доказів на підтвердження стаціонарного лікування позивача внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини у період з 20.07.2023 року по 25.08.2023 року ОСОБА_1 суду не надано.
Інших доказів на спростування наведеного вище, матеріали справи не містять.
Також, суд зазначає, що згідно матеріалів справи 04 серпня 2023 року був виданий наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) «Про виплату додаткових винагород військовослужбовцям у зв`язку з пораненням» за №6374, де зазначено виплатити додаткову винагороду із врахуванням раніше виплачених сум в розмірі 100000,00 гривень військовослужбовцям, у тому числі і позивача, у зв`язку з пораненням (контузії, травми, каліцтва), пов`язаних з захистом Батьківщини, перебували на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я ( в тому числі за кордоном), - з дня отримання такого поранення , включаючи час переміщення до лікувального закладу ( в тому числі з одного лікувального закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК відповідно до додатку 6 цього наказу.
Отже, згідно цього наказу в/ч від 04.08.2023 року та додатку до нього судом встановлено, що позивачеві було нараховано та невиплачено за період з 15.04.2023 року по 06.05.2023 року, з 06.05.2023 року по 29.05.2023 року, та з 01.06.2023 року по 30.06.2023 року додаткова винагороди, яка збільшена до 100000 грн. відповідно до Постанови №168,
Таким чином, позовні вимоги щодо ненарахування та невиплати позивачеві за період з 15.04.2023 по 29.05.2023 року та з 01.06.2023 року по 30.06.2023 року додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. відповідно до Постанови №168, є неналежними та задоволенню не підлягають, так як були виплачені відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №6374 від 04.08.2023 р. у серпні 2023 року.
Слід вказати, що з картки особового рахунку працівника за 2023 р., які долучені до матеріалів справи, вбачається, що відповідач недонараховував позивачу додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн. в розрахунку відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року, за період перебування позивача на лікарняному, зокрема з 03.07.2023 року по 19.07.2023 року.
Під час судового розгляду справи відповідач не надав до суду доказів та не навів аргументованих доводів щодо правомірності підстав невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме, за періоди лікування: з 03.07.2023 року по 19.07.2023 року.
При прийнятті рішення суд враховує, що бездіяльність - це не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити, та в даному випадку вказана бездіяльність стосується саме нарахування та виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 гривень.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме, за періоди стаціонарного лікування: з 03.07.2023 року по 19.07.2023 року, а тому бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагород передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме, за періоди стаціонарного лікування: з 03.07.2023 року по 19.07.2023 року є протиправною.
На підставі вищевикладених положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з цим позовом, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат.
У зв`язку із звільненням позивача на підставі п. 12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме: з 03.07.2023 року по 19.07.2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме: з 03.07.2023 року по 19.07.2023 року з урахуванням фактично виплачених сум.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 21.12.2023 року.

Суддя В.В. Ільков