Справа № 759/19896/23
Суддя: Ул`яновська О. В.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19896/23

пр. № 2-а/759/187/23

20 грудня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Кривонос Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг Павлюка Віталія Івановича, Департаменту транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у жовтні 2023 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову складену головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг Павлюком В.І. про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) серія 1КІ № від 02.10.2023; зобов`язати Департамент транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА) надати публічну аналітичну довідку/ статистику із зазначенням сумарної кількості постанов, винесених у 2021, 2022, 2023 рр. на підставі пп. д), п.15.9 ПДР (з аргументацією порушення «Пункт ПДР: 15.9, д)») з ознаками місця розташування ТЗ, які відповідають ознакам, наведеним в пунктів 2.3., 2.4., 2.5. цього позову, зокрема, з постановами складеними за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 29 та/або буд. 31; зобов`язати Департамент транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА) поновити права і законні інтереси усіх власників ТЗ та тих, хто здійснив оплату штрафів, евакуації та зберігання ТЗ на спецмайданчику (за умови виявлення ознак місця розташування ТЗ, які відповідають ознакам, наведеним в пунктів 2.3, 2.4, 2.5. цього позову) постраждалих від протиправних дій головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг Павлюка В.І. , інших головних інспекторів з паркування, шляхом повернення їм (постраждалим від протиправних дій Департаменту транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА), зокрема, особи, яка здійснила оплату стягнення і послуг евакуації згідно Постанова 1КІ № від 16.09.2022 19:31:00) коштів усім платникам, на яких Департаментом транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА) було накладено відповідні стягнення за постановами про адміністративне правопорушення з аргументацією порушення «Пункт ПДР: 15.9, д)» (формулювання написане у самій постанові, при цьому, може відрізнятися від наведеного, головне - це суть правопорушення саме, яким пояснюється накладення стягнення - вимоги підпункту д) п. 15.9 ПДР України); зобов`язати керівництво Департаменту транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА) провести службове розслідування даної ситуації та провести профілактичну роботу роз`яснення та/ або навчання працівникам відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг, зокрема Інспекторам, вимогам пп.д) п.15.9 ПДР України, що дозволить уникнути у майбутньому неправомірних дій працівників Департаменту транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА), а також публічно відзвітувати про результати службового розслідування; судові витрати покласти на Департамент транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА); стягнути з відповідачів на користь позивача нанесені йому матеріальну та моральну шкоду, що виникла через неправомірні дії інспектора, солідарно у розмірі 264378 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.10.2023 о 16 год 27 хв. 15 с. головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 1КІ №, про що складено Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу з д.н.з. НОМЕР_1 , який завантажено на спецтранспорт-евакуатор і доставлено для зберігання на спеціальний майданчик, проте позивач вважає, що вказана постанова є протиправною, винесена з порушенням норм процесуального та адміністративного права і підлягає скасуванню, зважаючи на те, що при винесені постанови яким інспектор обґрунтував накладення стягнення тим, що зупинка транспортного засобу перешкоджає безпечному руху інших учасників дорожнього Документ сформований в системі «Електронний суд» 12.10.2023 руху в обраному ними напрямку, зокрема, на дорогах, які мають лише одну смугу в кожному обраному напрямку, проте позивач заначає, що на перехресті вулиць Саксанського і Антоновича п`ять смуг + одна громадського транспорту для руху, зокрема, є дві смуги для виконання повороту ліворуч, крім цього, дорожні знаки 5.18 ПДР на вказаному відрізку дороги вказують на можливість здійснити поворот ліворуч на перехресті вулиць Саксаганського і Антоновича з двох смуг, зважаючи на п. 8.2 ПДР встановлює, що дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою. Також згідно п.34.1 ПДР, як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, тому відповідно до наведеного вище, в ситуації зі стоянкою ТЗ позивача, в умовах, які були на ділянці дороги на вул. Саксаганського, поблизу буд. 29 і 31 на момент здійснення зупинки, тобто коли позаду ТЗ позивача смуга була зайнята іншими ТЗ, здійснити безперешкодний та безпечний об`їзд ТЗ позивача було можливо та безпечно, оскільки виїзд на крайню ліву смугу з сусідньої не супроводжується поєднанням двох транспортних потоків, а тому в процесі оформлення постанови та під час оформлення Акта огляду та тимчасового затримання ТЗ, інспектором допущено наступні дії, які мають, окрім ознак формального ставлення до роботи, оскільки ним не виконано в повному обсязі процедуру Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування ТЗ та їх зберігання затвердженого Постановою КМУ від 14.11.2018 № 990 та вимогу зазначену у договорі між Департаментом і ТОВ «Експедиція 777», інспектор прибув на місце розташування ТЗ позивача в одній кабіні з водієм евакуатора (згідно п. 4 Порядку - «4. Для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку інспектор з паркування викликає евакуатор»); інспектор не підготував Постанову перед здійсненням виклику евакуатора, а також не здійснював дзвінків до ТОВ «Експедиція 777» для виклику евакуатора для евакуації ТЗ позивача, а згідно п.2.2. Договору, Департамент повинен повідомити ТОВ «Експедиція 777» про виклик евакуатора засобами мобільногоь зв`язку на абонентський номер…»; інспектор прийняв рішення, всебічно оцінивши ситуацію, здійснивши фотофіксацію та реєстрацію Постанови про адміністративне правопорушення за час, що склав менше однієї хвилини / менше 60 секунд; інспектор заповнив Акт огляду та тимчасового затримання ТЗ позивача менше ніж за 45 секунд, що викликає великі сумніви у тому, що інскпектор поставився відповідально до виконання своїх посадових обов`язків, зважаючи на те, що в Акті огляду не зазначено деякі явні ушкодження на кузові ТЗ позивача, зокрема, пошкодження ЛФП на водійських дверцятах, а також інспектор допустив початок евакуації ТЗ позивача до моменту завершення оформлення Акту огляду та тимчасового затримання, тому всі суперечності та сумніви у правильності оцінки підстав для складання оскаржуваної постанови, повинні тлумачитись на користь позивача, оскільки, зазначені вище обставини засвідчують відсутність події та складу адміністративного правопорушення, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, внаслідок чого притягнення позивача до відповідальності за пп. д) п.15.9 ПДР є неправомірним, а постанова підлягає скасуванню. В результаті зазначених дій інспектора, позивач змушений був понести матеріальні страти по сплаті штрафу та послуг евакуації та зберігання ТЗ Позивача на спецмайданчику, а також сукупні витрати, що складають 1978 грн 90 коп., а загалом, витрати, які поніс позивач в загальній сумі складає 15400 грн 00 коп. При цьому протиправні дії відповідачів, які виразилися в порушенні прав позивача, затверджені ст. 28, 41 Конституції України, призвели до необхідності вимушеного застосування позивачем додаткових зусиль для організації свого побуту, для зміни роду занять та професійної діяльності у вільний від роботи час та витрати значної кількості часу для того, щоб довести неправомірність дій відповідачів, позивачу була завдана моральна шкода у вигляді душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів щодо позивача, що, на думку позивача, дає йому право на відшкодування такої шкоди, яку він оцінює наступним чином: 19000 грн 00 коп. за душевні страждання, викликані в результаті неправомірних дій інспектора та 228000 грн 00 коп. за душевні страждання, що викликані зневірою в органах державної влади (самоврядування) через бездіяльність Департаменту, а саме, через неналежну підготовку та/або відсутність контролю за рішеннями, які приймаються працівниками Департаменту, які призвели до систематичних випадків неправомірних дій стосовно водіїв та власників транспортних засобів.

02.11.2023 від представника відповідача Департаменту транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА) через «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з підстав того, що транспортний засіб «PEUGEOT PARTNER» д.н.з. НОМЕР_1 зупинено у крайній лівій смузі проїзної частини на вул. Саксаганського, 31 в м. Києві, таким чином, що відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, що зупинився менше 3 метрів, тому головним інспектором з паркування проведено замір відстані, яким встановлено, що транспортний засіб «PEUGEOT PARTNER» д.н.з. НОМЕР_1 розташовано на відстані 1 м. 50 см від суцільної лінії розмітки чим і порушено приписи п. 15.9 д) ПДР. Враховуючи те, що матеріали фотофіксації містять інформацію про обставини події та підтверджують скоєння позивачем адміністративного правопорушення - розміщення транспортного із порушеннями зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, вони мають розглядатися судом як речовий доказ і оцінюватись у визначений процесуальним законом спосіб. Відповідно до абз. 5 ст. 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Тому встановивши відповідальну особу, а саме ОСОБА_1 , за якою зареєстровано транспортний засіб «PEUGEOT PARTNER» д.н.з. НОМЕР_1 , інспектором з паркування Павлюком В. І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 02.10.2023 серія 1КІ № 6 за порушення вимог ч. 3 ст. 122 КУпАП, при цьому доказів неправомірної поведінки Головного інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павлюка В. І. не надано, тому приймаючи оскаржувану постанову, інспектор з паркування реалізовував свої повноваження по забезпеченню безпеки дорожнього руху. Також представник відповідача не погоджується з вимогами позивача щодо відшкодування завданої моральної шкоди, внаслідок винесення постанови та тимчасового затримання транспортного засобу у нього, начебто, погіршився психо-емоційний стан, відбувається порушення сну, виникла підвищена тривожність та загострилось захворювання шкіри, однак усі вищезазначені діагнози може встановити лише людина із відповідної медичною освітою (терапевт, психіатр, дерматолог), а не позивач на власний розсуд. Окрім того, наявність вказаних діагнозів повинна підтверджуватись відповідними висновками лікарів, проте жодних підтверджень матеріали справи не містять, а тому позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 61-62).

Ухвалою судді від 17.10.2023 зазначену позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 64-66).

Ухвалою судді від 30.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с.182-183) .

Відповідно до ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 -5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ІІІ. Фактичні обставини справи

судом встановлено, що 02.10.2023 відносно ОСОБА_1 складено постанову головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг Павлюком В.І.про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія №1КІ № з підстав того, що 02.10.2023 о 16 год. 27 хв. на вул. Саксаганського, 31 у м. Києві зупинив транспортний засіб «PEUGEOT PARTNER» д.н.з. НОМЕР_1 де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, що зупинився менше 3 метрів, чим порушено п. 15.9 д) ПДР, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, яким здійснено фотофіксацію правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП (а.с. 207).

Згідно вказаної постанови серія №1КІ № від 02.10.2023 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн 00 коп.

02.10.2023 головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг Павлюком В.І. складено Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу «PEUGEOT PARTNER» д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за адресою: м. Київ, вул. Наб.Лугова,, 4 у зв`язку з порушення пп. Д п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП. Транспортний засіб для його доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку прийняв ТОВ «Експедиція 777» (а.с.74,75).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду було надано фотознімки, які зроблені на АРМ Інспектора (а.с. 197-206, 210).

Відповідно до наведених фотознімків, належний позивачу транспортний засіб «PEUGEOT PARTNER» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, що зупинився, була менше 3 м, чим порушено п.п. д п. 15.9 ПДР України.

02.10.2023 позивачем оплачено штраф у розмірі 340 грн 00 коп., за евакуацію у розмірі 1270 грн 00 коп. та за збереження ТЗ НОМЕР_1 на спец. майданчику за 1 діб - 144 грн 00 коп., враховуючи комісії при сплаті вказаних платежів, що підтверджується квитанцією №291604099 (а.с.72).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Зі змісту постанови вбачається, що транспортний засіб зупинено ближче 3 метрів від пішохідного переходу.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до п. 15.9 д) ПДР зупинка забороняється у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини та транспортним засобом, що зупинився, менше ніж 3 м.

Відповідно до п. 15.9 Правил дорожнього руху, який має імперативний характер, тобто зобов`язує учасника дорожнього руху діяти у чіткій відповідності до його приписів, зупинка забороняється у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини та транспортним засобом, що зупинився, менше ніж 3 м. Із матеріалів фотофіксації, які відповідачем долучаються до відзиву на позовну заяву, вбачається, що приналежний позивачу транспортний засіб було розташовано на відстані 1 м. 45 см. від суцільної лінії розмітки.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КпАП України.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеним у постанові від 17.05.2018 у справі №670/346/17, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (передбачені статтею 251 КУпАП).

Так, за приписами ст. 265-4 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Відповідно п. 2 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 № 990 (далі - Постанова № 990), тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється інспектором з паркування в разі вчинення водієм порушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), ч. 1ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, коли розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, а також у разі вчинення порушення, передбаченого ч. 2 ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ст. 265-4 КУпАП, для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб: д) на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів.

Позивач зазначає, що відповідальність за ст. 122 КУпАП настає виключно у випадку наявності перешкоди дорожнього руху або загрозі безпеки дорожнього руху.

Між тим, сама по собі зупинка транспортного засобу у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, що зупинився, була менше 3 м, в тому числі як видно на фото, суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху за приписами п.п. д) п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП.

Таким чином, суд не приймає посилання позивача щодо відсутності перешкоди дорожнього руху або загрозі безпеки дорожнього руху. При цьому, місце розташування транспортного засобу позивача не має жодних ознак спеціально відведеного майданчика для паркування.

Приписами п. 1.5 ПДР встановлено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З фотофіксації допущеного правопорушення вбачається, що розміщений позивачем автомобіль суттєво перешкоджав дорожньому руху та створював загрозу в безпеці руху, з огляду на що був тимчасово затриманий, що підтверджується Актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 02.10.2023, що наданий відповідачем.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про скасування постанови від 02.10.2023 серія 1КІ № та про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу вказаного правопорушення.

Щодо вимог про стягнення витрат за оплату штрафу, за послуги ТОВ «Експедиція 777» та за збереження ТЗ на спецмайданчику разом з комісією та витратами на телефонні дзвінки (1978 грн 90 коп.), слід зазначити наступне.

Як свідчать матеріали справи, за повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігався на спеціальному майданчику чи стоянці, позивачем було оплачено витрати, пов`язані з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу у розмірі (1397 грн 00 коп.), за зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику (158 грн 00 коп.), штраф відповідно до постанови (374 грн 00 коп.) та телефонні дзвінки (41 грн 50 коп.), а також позивач зазнача, що ним також було здійснено витрати свого власного часу для повернення свого ТЗ та підготовки позовної заяви, що становить 15400 грн 00 коп.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, складовими елементами факту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв`язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.

При цьому, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Враховуючи те, що судом не встановлено факту протиправної поведінки відповідача, та відсутність причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та завданою позивачу шкодою, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування позивачу матеріальної шкоди.

Крім цього, слід зазначити щодо позовних вимог, а саме: зобов`язати Департамент транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА) надати публічну аналітичну довідку/ статистику із зазначенням сумарної кількості постанов, винесених у 2021, 2022, 2023 рр. на підставі пп. д), п.15.9 ПДР (з аргументацією порушення «Пункт ПДР: 15.9, д)») з ознаками місця розташування ТЗ, які відповідають ознакам, наведеним в пунктів 2.3., 2.4., 2.5. цього позову, зокрема, з постановами складеними за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 29 та/або буд. 31; зобов`язати Департамент транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА) поновити права і законні інтереси усіх власників ТЗ та тих, хто здійснив оплату штрафів, евакуації та зберігання ТЗ на спецмайданчику (за умови виявлення ознак місця розташування ТЗ, які відповідають ознакам, наведеним в пунктів 2.3, 2.4, 2.5. цього позову) постраждалих від протиправних дій головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг Павлюка В.І. , інших головних інспекторів з паркування, шляхом повернення їм (постраждалим від протиправних дій Департаменту транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА), зокрема, особи, яка здійснила оплату стягнення і послуг евакуації згідно Постанова 1КІ № від 16.09.2022 19:31:00) коштів усім платникам, на яких Департаментом транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА) було накладено відповідні стягнення за постановами про адміністративне правопорушення з аргументацією порушення «Пункт ПДР: 15.9, д)» (формулювання написане у самій постанові, при цьому, може відрізнятися від наведеного, головне - це суть правопорушення саме, яким пояснюється накладення стягнення - вимоги підпункту д) п. 15.9 ПДР України); зобов`язати керівництво Департаменту транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА) провести службове розслідування даної ситуації та провести профілактичну роботу роз`яснення та/ або навчання працівникам відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг, зокрема Інспекторам, вимогам пп.д) п.15.9 ПДР України, що дозволить уникнути у майбутньому неправомірних дій працівників Департаменту транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА), а також публічно відзвітувати про результати службового розслідування; судові витрати покласти на Департамент транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА) слід зазначити наступне.

Згідно ст. 286 ч. 1, 3 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі. За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Так, встановлений ч. 3 ст. 286 КАС України перелік можливих судових рішень вичерпним, і не передбачає право місцевого загального суду як адміністративним судам визнавати дії інспектора протиправними.

До схожого висновку неодноразово приходив Шостий апеляційний адміністративний в постановах від 16.03.2021 у справі 761/26944/20 , від 03.08.2021 у справі № 752/25043/20, від 28.06.2022 у справі № 753/8647/21.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Частина 2 ст. 9 КАС України передбачає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідачів у розмірі 247000 грн 00 коп.

Згідно з ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Тому, позовна вимога про відшкодування шкоди в адміністративному судочинстві є похідною позовною вимогою від публічного спору. А, отже, суд має з`ясувати безпосередній причинний зв`язок факту завдання моральної шкоди від дій, рішень чи бездіяльності суб`єктом владних повноважень, які заявлені (об`єднані) предметом у відповідному спорі.

З урахуванням суб`єктного складу спірних правовідносин, до застосування також підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173 ЦК України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За правилами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що підставою для відшкодування шкоди є здійснення головним інспектором відносно позивача адміністративного провадження за порушення Правил дорожнього руху, проте даних про застосування до нього адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна тощо не було установлено, тому до даних спірних правовідносин необхідно застосувати положення статті 1174 ЦК України.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, підлягають з`ясуванню такі питання: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями та завданою шкодою, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач не надав належних доказів щодо характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав, моральних переживань, стану здоров`я тощо.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупність, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

у відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про дорожній рух», 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ; ст.ст. 122, 152-1, 245, 251, 252, 265-4, 283, 284, 286 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 19, 20, 46, 48 72, 77, 90, 241-246, 286 КАС України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_1 до головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг Павлюка Віталія Івановича, Департаменту транспорту та інфраструктури Київської міської ради (КМДА) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Ул`яновська