Справа № 280/4770/22
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 280/4770/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року (суддя Сацький Р.В., повне судове рішення складено 01 серпня 2023 року) в справі № 280/4770/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплати боргу (недоїмки) № Ф-14178-49 від 20 січня 2022 року на суму боргу в розмірі 34 098,38 грн., зобов`язання відкликати вимогу з Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року позов задоволено частково, визнано протиправною та скасоване вимога про сплати боргу (недоїмки) № Ф-14178-49 від 20 січня 2022 року на суму 34 098,38 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує, що позивач перебуває на обліку з 23 січня 2019 року як фізична особа-підприємець, перебувала на загальній системі оподаткування по 30 червня 2019 року, з 01 липня 2019 року перебуває на спрощеній системі оподаткування. З 26 січня 2001 року позивач є пенсіонером за віком. В інтегрованій картці позивача автоматично нарахована сума єдиного внеску за період з квітня 2018 року по 2021 рік.

Апелянтом не приведено доводів у спростування висновків суду першої інстанції, які слугували підставою для задоволення позову.

Вказує про неврахування судом, що фізична особа-підприємець, якщо вона перебувала у трудових відносинах, може здійснювати підприємницьку діяльність.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 січня 2022 року ГУ ДПС у Запорізькій області складена вимога про сплату боргу (недоїмки), в якій ОСОБА_1 повідомлено про те, що станом на 31 грудня 2021 року наявна заборгованість (недоїмка, штраф) зі сплати єдиного внеску, яка становить 34 098,38 грн.

11 липня 2022 року державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження за заявою ГУ ДПС у Запорізькій області на виконання вимоги № Ф-14178-49 У про стягнення з позивача на користь ГУ ДПС у Запорізькій області штрафу в розмірі 34 098,38 грн., про що винесено постанову ВП № 69378854 від 11 липня 2022 року.

Встановивши, що позивач з 2001 року отримує пенсію за віком, а з 2019 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, суд першої інстанції дійшов висновку, що після постановки на облік як фізичну особу-підприємця на позивача розпочали поширюватись положення частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме пільга щодо сплати єдиного внеску, тому дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача про наявність недоїмки зі сплати єдиного внеску станом на 31 грудня 2021 року, тому визнав протиправною та скасував вимогу.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог про зобов`язання відповідача відкликати вимогу № Ф-14178-49 від 20 січня 2022 року, оскільки скасована вимога виконанню не підлягає.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає обґрунтованим висновок, який слугував підставою для задоволення частини позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію за віком з 2001 року.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з січня 2019 року.

ГУ ДПС 20 січня 2022 року прийнято вимогу №Ф-14178-49 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 34 098,38 грн.

Виходячи з інтегрованої картки платника недоїмка з єдиного внеску нарахована за 2020-2021 роки.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є правомірність нарахування єдиного внеску фізичній особі-підприємцю, який є пенсіонером за віком.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 якого недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Положеннями частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI встановлено, що особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач досягла пенсійного віку, є пенсіонером, отримує пенсію за віком з 2001 року, зареєстрована як фізична особа-підприємець в контролюючому органі в 2019 році, тому на неї розповсюджуються положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI, а позивач в силу приведеної норми права звільняється від сплати за себе єдиного внеску.

Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність нарахування позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску станом на 31 грудня 2021 року.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відкликання вимоги не оскаржене в апеляційному порядку, тому в цій частини судом не надається оцінка висновкам суду першої інстанції в цій частині.

Апелянтом не приведено доводів у спростування висновку суду першої інстанції про протиправність нарахування недоїмки позивачу з ЄСВ внаслідок неврахування звільнення позивача як пенсіонера за віком від сплати єдиного внеску.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, встановлених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року в справі № 280/4770/22 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року в справі № 280/4770/22 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 21 грудня 2023 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко