Справа № 640/6666/21
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2023 року №640/6666/21
Київський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Діски А.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін заяву про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі
доНаціональної поліції України
провизнання протиправним та скасування наказу,
ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва в порядку адміністративного судочинства з позовом до Національної поліції України, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 03 лютого 2021 року №141 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Національної поліції України» в частині пункту 4 про оголошення суворої догани за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», пункту 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, підполковникові поліції ОСОБА_1 , заступнику начальника відділу супроводження програм інформатизації, роботи з відкритими даними та інформаційної взаємодії управління цифровізації та інформаційної взаємодії Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року, залишеним без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ було постановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва. Крім того установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом. Окружний адміністративний суд міста Києва невідкладно, протягом десяти робочих днів, передає судові справи, які перебувають у його володінні, до Київського окружного адміністративного суду.

У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва на виконання Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, представник позивача 31 жовтня 2023 року звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення, а саме щодо відшкодування витрат на професійну правову допомогу, в якій представник позивача просив відшкодувати витрати на суму 5000,00 грн, оскільки зазначене питання не було вирішено судом першої інстанції при винесені судового рішення, хоч і клопотання про розподіл судових витрат, включаючи витрати на правничу допомогу, було заявлено представником позивача у позовній заяві.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення визначено суддю Діску А.Б.

Ухвалою від 10.11.2023 суддею прийнято та призначено до розгляду заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №640/6666/21 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, розгляд заяви ухвалено проводити в порядку письмового провадження.

Відповідачем подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких вказує, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2022 у справі № 640/6666/21, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2022 фактично виконано Національною поліцією України у повному обсязі 27.12.2022. Відповідно до положень частини третьої статті 252 КАС України заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Зі змісту вищевказаної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона датована 22.08.2023, тобто вже після фактичного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2022 Національною поліцією України (остання звернулась в суд із вказаною заявою за спливом більше восьми місяців з дня ухвалення рішення та його виконання). Відтак, оскільки строк виконання судового рішення у вказаній справі слив у день його фактичного виконання, а саме 27.12.2022 (день винесення наказу НПУ) ОСОБА_1 порушено строк звернення до суду із вказаною заявою. А тому відповідач просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 640/6666/21.

Відповідно до частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Зважаючи на положення частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства, а також з урахуванням того, що справа розглядалася судом за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе вирішити питання щодо розподілу судових витрат у письмовому провадженні.

Розглянувши заяву представника позивача, подані ним документи на підтвердження понесених судових витрат, заперечення відповідача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення питання щодо їх розподілу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі: сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI ).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено: копії договору про надання правничої допомоги №12/02-21/П від 12 лютого 2021 року; Додатку № 1 від 12 лютого 2021 року до Договору про надання правничої допомоги №12/02-21/П від 12 лютого 2021 року; акту прийому-передачі наданих послуг від 30 вересня 2022 року, свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю №4599/10 від 28 липня 2011 року, ордера серії КС №124600, меморіальний ордер №@2PL300109 від 12 лютого 2021 року на суму 5000,00 грн.

В той же час, з приводу суми, яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, суд зазначає наступне.

Представником позивача в акті прийому-передачі (виконаних робіт) наданих послуг від 30 вересня 2022 року зазначено, що останнім надано такі види послуг:

- вивчення матеріалів, які підтверджують фактичні обставини;

- вивчення правових позицій Верховного Суду;

- підготовка та складання адвокатського запиту;

- підготовка та складання позовної заяви;

- підготовка відповіді на відзив (додаткові пояснення та/або клопотання).

За усі вище визначенні послуги представником позивача отримано оплату у вигляді гонорару у розмірі 5000,00 грн.

Проте, у відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечив проти відшкодування витрат на правничу допомогу щодо таких видів наданих послуг як, вивчення матеріалів, які підтверджують фактичні обставини, вивчення правових позицій Верховного Суду та підготовка та складання адвокатського запиту, оскільки ані позивачем, ані його представником не сплачено витрати на копіювання матеріалів службового розслідування, а тому такі матеріали не отримані адвокатом, а надані саме відповідачем. Крім того, вказує, що у позовній заяві відсутні будь-які посилання на практику Верховного Суду щодо аналогічних справ зі схожим предметом спору.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 10 червня 2021 року у справі №820/479/18 та у постанові від 10 вересня 2021 року у справі №460/2315/19.

Суд зауважує, що у висновку ЄСПЛ, викладеному у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), у пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), у пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (Заява №66561/01), суд зазначив, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим, а у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Lavents v. Latvia» (Заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну ціну.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, суд вважає за необхідне зазначити, що підготовка та подання адвокатського запиту, вивчення матеріалів, які підтверджують фактичні обставини та вивчення правових позицій Верховного Суду є виконанням умов договору щодо надання правової допомоги та не може бути віднесено до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у розумінні вимог чинного законодавства.

Таким чином, з огляду на рівень складності справи, її значення для репутації позивача та обсяг наданих послуг, критерії необхідності та доцільності понесених витрат, з урахуванням досліджених судом доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає заявлені витрати неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про можливість відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн. Такий розмір витрат підтверджується належними та допустимими, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, доказами, крім того такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 252 КАС України заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

А тому, на думку суду, позивачем не було пропущено строк звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Підсумовуючи викладене та керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 252 Кодексу адміністративного судочинства України Київський окружний адміністративний суд-

в и р і ш и в:

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; ідентифікаційний код 40108578).

В іншій частині заяви - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.