Справа № 160/16964/22
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Галайди А.В.,
представника позивача: Афоніна О.В.,
представника відповідача: Твердохліб І.М.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріплей» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -
26.10.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріплей» до Львівської митниці, в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/210192/2, прийняте 20.09.2022р. Львівською митницею.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що до митного органу були надані усі документи, необхідні для митного оформлення товару з визначенням його митної вартості за першим методом (за ціною контракту), що надійшов на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту, а саме: платіжне доручення щодо оплати вартості такого товару у сумі, яка відповідає інвойсу, виставленому на оплату цього товару, а також відповідні документи на підтвердження транспортних витрат (рахунки та довідка про розмір транспортних витрат, складені перевізником), однак, митниця, витребувавши у підприємства додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, в подальшому прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом на підставі необґрунтованих та необ`єктивних зауважень. Разом з цим, надані позивачем документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Позивач зазначає, що в оскаржуваному рішенні відповідачем необґрунтовано неможливість визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, а також необґрунтовано неможливість визначення митної вартості товару за попередніми методами та непослідовно застосовано резервний метод коригування митної вартості, в той час, як, за твердженням позивача, митницею неодноразово здійснювалося митне оформлення подібних товарів. Таким чином, не погоджуючись з висновками відповідача та винесеним ним рішенням, позивач звернувся з цією позовною заявою до суду для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 5210,21грн.
На виконання вимог ухвали суду від 31.10.2022 року, позивачем 21.11.2022 року було усунуто означені недоліки позовної заяви.
23.12.2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що митна вартість товару включає в себе лише 2 складові ціну товару та витрати на транспортування, що підтверджено відомостями оскаржуваного рішення та відсутністю відмови у митному оформленні через незаявлення інших складових. Відповідачу надані документи, що повністю підтверджують ціну та її оплату, а також оплату послуг перевізника. Як вказано в оскаржуваному рішенні та відзиві, визначена митницею митна вартість товару позивача ґрунтується на раніше визначеній митній вартості за митною декларацією №UА209170/2022/054070 на рівні 17,0100 дол. США/кг, за якою оформлено 4 товари, при цьому відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано, який з товарів був обраний для порівняння, що не дає можливості переконатись у правомірності обрання джерела цінової інформації. Проведеними математичними обчисленнями спростовується твердження відповідача, що рівень митної вартості 17,0100 дол. США/кг не був визнаний митним органом щодо товарів у митній декларації №UА209170/2022/054070, внаслідок чого, позивач вважає, що вказана митна вартість є довільною, джерело її походження невідоме. Крім того, позивач придбав товар у виробника, в той час як імпортер за митною декларацією №UА209170/2022/054070 придбавав товар у посередника, що очевидно зумовлює торгову посередницьку надбавку та призводить до збільшення ціни товару та митної вартості. Водночас митницею не надано пояснень з приводу того, чому під час коригування митної вартості не була використана митна вартість товарів, придбаних у виробника. Якщо відповідачем використано в якості джерела відомості про товар №2 з митної декларації №UА209170/2022/054070, то обсяги ввезення не є співставними, оскільки вага товару позивача - 5 227,41 кг, а вага товару №2 за митною декларацією №UА209170/2022/054070 9,55 кг. Оформлені за митною декларацією №UА209170/2022/054070 товари надійшли на умовах поставки СРТ, які є економічно невигідними для імпортера (покупця) товару в порівнянні із умовами FОВ, за якими здійснювалася поставка для позивача, з огляду на розподіл витрат за Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати. Також відповідачем не надано жодного доказу того, що в АСМО «Інспектор» Держмитслужби відсутня інформація про митні оформлення ідентичних та аналогічних (подібних) товарів.
У підготовчому судовому засіданні 07.02.2023 року усною ухвалою суду, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання позивача про витребування у відповідача додаткових доказів у справі відмовлено.
Також у підготовчому судовому засіданні 07.02.2023 року усними ухвалами суду, постановленими без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, було витребувано у позивача додаткові письмові пояснення та докази на їх підтвердження щодо вартості транспортування товару на ділянці від Гданська до Косаково, та витребувано у представника відповідача письмові пояснення відносно того, чи надавався до митного оформлення договір на перевезення вантажу №010322-02 від 01.03.2022 року, а також щодо неможливості застосування інших методів коригування митної вартості товару, крім застосованого (резервного) та відповідні докази на підтвердження цього, у зв`язку із чим оголошено перерву.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 07.03.2023 року о 13:00 год.
03.03.2023 року до суду від позивача, на виконання усної ухвали суду від 07.02.2023 року, надійшли додаткові пояснення у справі, в яких, зокрема, зазначено, що транспортними документами у випадку позивача є СМR №774519 та морський коносамент №СJSCGDN№ 2207013. Вказаний в митній декларації позивача під кодом 4301 договір із перевізником від 01.03.22 № 010322 не є документом, що підтверджує митну вартість, бо не вказаний в переліку документів, які за приписами ст.335 МК України подаються для митного контролю при перевезенні автомобільним транспортом. Витрати перевізника на транспортування товару позивача з порту м. Гданська до с. Косаково включені в загальну суму в рахунку від 24.08.22 №737, про що повідомив перевізник у своєму листі. Оскаржуване рішення не містить обставин прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості. Також позивачем додатково наголошено на тому, що відповідачем не доведено жодним чином відсутність в АСМО «Інспектор» Держмитслужби інформації про митні оформлення ідентичних та аналогічних (подібних) товарів, в той час, як позивачу відомо, що 26.08.2022р. Львівською митницею за митною декларацією №UА209140/2022/088220 оформлено ідентичні та аналогічні товари торгівельної марки «Esfolio», як імпортовані позивачем за тим самим зовнішньоекономічним контрактом.
Також 03.03.2023 року до суду від відповідача, на виконання усної ухвали суду від 07.02.2023 року, надійшли додаткові пояснення у справі, в яких відповідач вказує, що Львівською митницею під час винесення рішення було правомірно обрано метод 2ґ (ст.64 МК України), оскільки для визначення митної вартості товарів неможливо було застосувати інші методи визначення митної вартості, а саме: метод 2а (ст.59 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари, і під час пошуку в ЄАІС за даними характеристиками АСМО «Інспектор» вказує, що інформація відсутня, що підтверджується відповідним скріном; метод 2б (ст.60 МК України) з причини відсутності у митного органу і декларанта інформації про подібні товари, і під час пошуку в ЄАІС за даними характеристиками АСМО «Інспектор» вказує, що інформація відсутня, що підтверджується відповідним скріном; метод 2в (ст.62 МК України) та метод 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності у митного органу необхідних даних для розрахунку і такі відомості декларантом не подавалися. Тому Львівською митницею було застосовано метод 2ґ, де митна вартість, визначена згідно з положеннями ст.64 МК України, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA209170/2022/054070 від 19.07.2022. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.
08.03.2023 року до суду від представника позивача повторно надійшли пояснення, які були попередньо направлені до суду 03.03.2023 року та 06.03.2023 року.
09.03.2023 року до суду від представника відповідача надійшли пояснення у справі на додаткові пояснення позивача від 06.03.2023 року, в яких зазначено, що Львівською митницею надано витяг з модуля «Рівень цін по ЦБД» АСМО «Інспектор» за параметрами, які були зазначені у адвокатському запиті від 03.11.2022 року. Дана інформація надана без коригувань та видозмінень у вигляді скріншотів. Водночас Львівська митниця не є утримувачем Єдиної автоматизованої інформаційної системи, тому механізм формування витягу з бази даних є невідомим. Вказане питання належить до компетенції Державної митної служби України.
17.03.2023 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначалося, що листом від 08.03.2023р. №0803/1 перевізник ТОВ «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ» (ІКЮО 32900867) підтвердив, що за послуги з доставки контейнеру №MSDU7952435 за межами митної території України були виставлені лише рахунки №737 та №881.
У судовому засіданні 26 квітня 2023 року представник позивача підтримав пред`явлений позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені в ньому та додаткових поясненнях доводи, просив повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судовому засіданні пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.01.2021 року між ТОВ «Ріплей» (покупець) та компанією «BEAUTYINSIDE CO., LTD» (Корея) (постачальник) укладено зовнішньоекономічний контракт №01-02/21 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за ціною, що визначені в виставлених постачальником інвойсах, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений товар.
Згідно з пунктом 2.1 контракту поставки здійснюються на умовах згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010 року, FOB - доставка товару здійснюється за рахунок постачальника до порту Вusan (Корея).
Відповідно до п.4.1 контракту ціна товару погоджується сторонами та встановлюється в специфікації.
За умовами п.4.3 контракту ціна товару включає в себе вартість продукту (продукції), тари (палет), упаковки та/або термоусадочної упаковки, вартість робіт пов`язаних з упаковкою товару, маркуванням, навантаженням та доставкою товару в місце поставки, якщо інше не узгоджено між сторонами.
Поставлену компанією «BEAUTYINSIDE CO., LTD» (Корея) на виконання вказаного контракту партію товару було задекларовано до митного поста Львівської митниці шляхом подання електронної митної декларації №UA209140/2022/097966 від 19.09.2022р., в якій митна вартість поставленого товару №1 визначена за ціною контракту (основний метод) на рівні 10,4732 дол. США/кг.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митниця дійшла висновку про наявність розбіжностей у наданих на підтвердження заявленої митної вартості документах, які, на думку митниці, впливають на числове значення митної вартості, у зв`язку із чим повідомлено декларанта про те, що подані ним документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Судом встановлено, що митним органом виявлено наступні розбіжності у поданих позивачем документах:
- у контракті № 01-02/21 від 02.01.2022 в п.2.3.1 зазначена 100% оплата даний документ до митного оформлення не надавався;
- в п. 4.1 контракту № 01-02.21 від 02.01.2022 зазначається, що товар постачається відповідно до специфікації. Дана специфікація до митного оформлення не надавалась;
- в п. 4.3 вищезазначеного договору вказано, «ціна договору складається з вартості продукції, включаючи вартість тари, упаковки, маркування та встановлюється в інших товаросупровідних документах.» Такі відомості у поданих товаросупровідних документах відсутні та відсутні дані щодо складових вартості товару. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України;
- до митного оформлення не було подано договір на перевезення вантажу;
- в рахунках на транспортування відсутні відомості щодо навантаження та перевантаження в порту. Всі сукупно зазначені відомості свідчать про можливість існування іншого рахунку на перевезення.
Враховуючи викладене та посилаючись на ч.3-4 ст.54 Митного кодексу України, відповідач з метою упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки наданих до митного оформлення документів та проведення відповідних консультацій з декларантом, Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2022/2101192/2 від 20.09.2022р., згідно з яким митна вартість задекларованих позивачем товарів скоригована за резервним методом визначення митної вартості.
При цьому у рішенні про коригування митної вартості товару №UA209000/2022/2101192/2 від 20.09.2022р. зазначено, що у Львівської митниці наявна інформація щодо вартості даного товару, яка становить на рівні 17,01 дол. США за кг, джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA209170/2022/054070 від 19.07.2022.
Позивач, не погодившись з вищевказаним рішенням відповідача про коригування митної вартості товару, звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч.2 ст.53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Вказана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.
За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п.2 ч.5 ст.54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За приписами ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, згідно з положеннями статей59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Разом з тим, згідно з ч.2 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Частиною 7 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Також за приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Системний аналіз вказаних положень Митного кодексу України дає підстави дійти висновків, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).
Згідно з частиною шостою статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019р. в адміністративній справі №803/667/17.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015р. у справі №21-127а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України.
Судом встановлено, що відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої позивачем, дійшов висновку, що в наданих декларантом документах міститься ряд розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості.
Надаючи оцінку доводам відповідача, які стали підставою для прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суд зазначає наступне.
Стосовно доводів відповідача, що у контракті № 01-02/21 від 02.01.2022 в п. 2.3.1 зазначена 100% оплата, однак даний документ до митного оформлення не надавався, то суд зазначає наступне.
Умовами п.п.2.3.1 п. 2.3 контракту №01-02/21 від 02.01.2021 передбачено порядок оплати товару 100% передплати при повідомленні щодо готовності товару, за умови отримання покупцем повного комплекту товарно-супровідних документів.
Всупереч вказаним умовам договору, позивачем до митного оформлення не було надано платіжне доручення про оплату товару.
Таким чином, вказана обставина була обґрунтованою підставою для витребування додаткових документів, а саме платіжних документів, передбачених умовами договору.
Незважаючи на те, що позивач під час митного оформлення, а саме на стадії проведення консультацій надав платіжне доручення, відповідач не врахував його під час прийняття рішення про коригування митної вартості товару та не надав суду аргументованих пояснень причин цього.
Стосовно посилання митниці на ненадання позивачем специфікації під час митного оформлення товару, суд зазначає, що згідно з п.4.1 контракту ціна товару погоджується сторонами та встановлюється в специфікації.
Таким чином, сторони контракту домовилися здійснювати узгодження ціни товару саме в специфікаціях.
Проте, до митного оформлення та суду позивачем не надано специфікації, передбаченої умовами контракту.
За викладених обставин, посилання відповідача на відсутність специфікації у наданих до митного оформлення документів, яка впливає на митну вартість товару, суд вважає обґрунтованими та законними, оскільки до митного оформлення не надано документа, який визначає ціну товару та передбачений умовами контракту.
Щодо доводів відповідача стосовно того, що до митного оформлення не було подано договір на перевезення вантажу, то суд зазначає, що згідно з п.6 ч.2 ст.53 Митного кодексу України обов`язковими документами, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Відповідно до 2.1. контракту поставки здійснюються на умовах згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010 року, FOB - доставка товару здійснюється за рахунок постачальника до порту Вusan (Корея).
За умовами п.4.3 контракту, ціна товару включає в себе вартість продукту (продукції), тари (палет), упаковки та/або термоусадочної упаковки, вартість робіт пов`язаних з упаковкою товару, маркуванням, навантаженням та доставкою товару в місце поставки, якщо інше не узгоджено між сторонами.
При цьому в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару та у відзиві відповідач зазначає, що позивачем до митного оформлення надано договір про перевезення №010322-02 від 01.03.2022 року.
Отже, в цій частині зауваження відповідача є безпідставними та такими, що спростовано відомостями оскаржуваного рішення та відзивом відповідача на позовну заяву.
Крім того, митниці було надано наступні транспортні документи: СМR № 774519 та морський коносамент № СJSCGDN№ 2207013.
Щодо доводів митниці стосовного того, що в п.4.3 контракту вказано, що ціна договору складається з вартості продукції, включаючи вартість тари, упаковки, маркування та встановлюється в інших товаросупровідних документах, проте, такі відомості у поданих товаросупровідних документах відсутні та відсутні дані щодо складових вартості товару; таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України, суд зазначає наступне.
Як зазначено самим митним органом, відповідно до п.4.3 контракту №01-02/21 від 02.01.2021 ціна договору складається з вартості продукції, включаючи вартість тари, упаковки, маркування та встановлюється в інших товаросупровідних документах.
Відповідно до пп. «в» п. 2 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.
Отже, умовами Митного кодексу України визначено, що вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням підлягає додатковому включенню до ціни товару лише у випадку, якщо така вартість не була включена до ціни товару.
Однак, як підтверджено наданими до митного органу та до суду матеріалами, вартість упаковки, пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням, включена у ціну товару.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 05.03.2019р. у справі №815/5791/17, в якій зазначено, що посилання контролюючого органу, як на підставу для невизнання заявленої позивачем вартості імпортованого товару, на те, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо складової митної вартості товару - вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив з огляду на те, що відповідно до умов Контракту пакування товару здійснюється за рахунок продавця, а вартість упаковки входить до ціни товару.
Відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, доводи митного органу в цій частині є необґрунтованими.
Щодо посилання митного органу на те, що в рахунках на транспортування відсутні відомості щодо навантаження та перевантаження товару в порту, суд зазначає таке.
Як слідує з матеріалів справи, поставку оцінюваного товару здійснено на комерційних умовах поставки FOB до порту Busan (Корея).
При цьому згідно з базисом поставки FOB Інкотермс 2010 (вільно на борту) у порту відвантаження продавець зобов`язаний за свій рахунок здійснити завантаження товару на борт зазначеного покупцем судна в узгоджену дату або в межах обумовленого терміну в названому порту відвантаження відповідно до звичаїв порту, а також виконати митні формальності, необхідні для вивозу. Покупець повинен за свій рахунок зафрахтувати судно і своєчасно сповістити продавця про терміни, умови та місце навантаження, назву, часу прибуття судна. Ціна FОВ (FОВ price) означає, що контрактна ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) у порт призначення.
Таким чином, зважаючи на те, що умовами поставки товару - FOB Busan (Корея), на умовах відповідно до правил Інкотермс станом на 2010 рік, а також умовами п.3.1.1, п.4.3 Контракту №01-02/21 прямо визначено, що за таких умов поставки контрактна ціна за товар включає в себе вартість продукту (продукції), тари (палет), упаковки та/або термоусадочної упаковки, вартість робіт, пов`язаних з упаковкою товару, маркуванням, навантаженням та доставкою товару в місце поставки, посилання відповідача на надання позивачем до митного оформлення документів, що не містять інформації стосовно вартості послуг навантаження, перевантаження до порту Busan (Корея), є безпідставними та необґрунтованими, оскільки вартість навантаження товару вже включена у ціну товару.
Судом встановлено, що 01.03.2022р. між позивачем (замовник) та ТОВ «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ» (виконавець) укладено договір №010322-02 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів.
Згідно з п. 1.1 договору № 010322-02 у відповідності з цим договором виконавець зобов`язується за відповідну плату та за рахунок замовника надати транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів морським, автомобільним, залізничним, авіаційним транспортом, а також перевезення у великотоннажних контейнерах і додаткові послуги, необхідні для організації таких перевезень вантажу.
За умовами п.3.3 договору № 010322-02 оплата робіт та послуг здійснюється замовником протягом 14 календарних днів з часу виставлення рахунку.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ» 24.08.2022 року виставило ТОВ «Ріплей» рахунок на оплату послуг №737 за морський фрахт за межами митної території України: ПУСАН, Південна Корея Гданськ, Польща та експедиторську винагороду (на території України) на суму 513 466,00 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ» 15.09.2022 року виставило ТОВ «Ріплей» рахунок на оплату послуг №881 за: міжнародні транспортні послуги за маршрутом Косаково (Польща) м/п Рава Руська (Україна) а/м НОМЕР_1 ; міжнародні транспортні послуги за маршрутом м/п Рава Руська (України) а/м НОМЕР_1 ; транспортно-експедиторське обслуговування на території України; експедиторська винагорода (на території України).
Крім того, надання вказаних послуг підтверджено довідкою ТОВ «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ» №1509/1 від 15.09.2022р., в якій також було зазначено, що страхування вантажу не проводилось.
Вказані рахунки та довідка надані позивачем 19.09.2022 року до митного оформлення.
Зважаючи на умови п.3.3 договору № 010322-02, за рахунком №737 від 24.08.2022 на момент подання ЕМД від 19.09.2022 №UA209140/2022/097966 оплата транспортно-експедиторських послуг мала бути здійснена в повному обсязі.
Однак, банківські платіжні документи, що підтверджують оплату транспортних послуг, не надано.
Відповідно до п. 5, 6 ч. 10 ст. 59 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Отже, митний орган обґрунтовано зазначив про відсутність у поданих товаросупровідних документах даних щодо транспортної складових митної вартості товару.
Водночас зі змісту наданих до митного оформлення документів слідує, що місцем розвантаження вантажу відповідно до рахунку №737 від 24.08.2022 та листа ТОВ «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ» №1509/1 від 15.09.2022 є м. Гданськ (Польща).
Подальше перевезення вантажу згідно з рахунком №881 від 15.09.2022р. та листом ТОВ «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ» №1509/1 від 15.09.2022р. здійснювалося за маршрутом: Косаково (Польща) м/п Рава Руська (Україна).
Тобто відомості про переміщення вантажу з м. Гданськ (Польща) до Косаково (Польща) та про вартість такого перевезення відсутні.
На виконання вимог суду, позивачем надано лист Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ» без номеру та без дати (а. с. 136,182), в якому зазначено, що витрати перевізника на транспортування товару позивача з порту м. Гданська до с. Косаково включені в загальну суму по рахунку від 24.08.22 №737 та складають 9 235,00 грн без ПДВ.
Проте, під час проведення процедури митного оформлення вказаний лист митному органу надано не було, що підтверджує наявність у відповідача обґрунтованих сумнівів у заявленій до митного оформлення ціні ввезеного товару.
Сукупність наведених вище обставин свідчить про те, що подані позивачем документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари, які підтверджують їх митну вартість.
З наведеного слідує, що частина зазначених митницею у повідомленні декларанту та рішенні про коригування митної вартості зауважень та розбіжностей, які стали підставою для витребування митницею додаткових документів та прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, є об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.
Разом з тим, відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 Митного кодексу України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 Митного кодексу України).
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 Митного кодексу України).
Згідно з частиною 8 статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
В графі 33 оскаржуваного рішення зазначено: «у Львівської митниці наявна інформація щодо вартості товару, яка становить на рівні 17,01 дол. США за кг, джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № UA209170/2022/054070 від 19.07.2022».
Таким чином, у спірному випадку Митницею застосовано другорядний (резервний) метод визначення митної вартості товару та в якості джерела цінової інформації прийнята до уваги митна декларація № UA209170/2022/054070.
При цьому, оскаржуване рішення митного органу взагалі не містить інформації щодо дотримання процедури, визначеної статтею 57 МК України, а саме щодо обґрунтованої неможливості застосування передніх методів (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості).
Крім того, за митною декларацією №UA209170/2022/054070 було оформлено 4 товари, при цьому відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано, який з товарів було обрано для порівняння.
Митним органом скореговано митну вартість ввезеного позивачем товару до рівня 17,0100 дол. США за кг, проте в МД №UA209170/2022/054070 з найбільш наближеною вартістю товару є товар №2 (17,0198 дол. США за кг), тобто відповідач, посилаючись на вказану митну декларацію, у оскаржуваному рішенні не зазначив точну ціну товару, скорегувавши її на власний розсуд.
Також суд зазначає, що позивач придбав товар у виробника, тоді як імпортер за МД №UA209170/2022/054070 придбав товар у посередника, що очевидно зумовлює торгову посередницьку націнку та призводить до збільшення ціни товару та митної вартості.
Оформлені за митною декларацією №UА209170/2022/054070 товари надійшли на умовах поставки СРТ, натомість позивачем товар ввезено на умовах FОВ.
Неспівмірною є і вага товару, що поставляється позивачем (5 227,41 кг) та товару, що був поставлений за МД №UA209170/2022/054070 (9,55 кг).
Отже, показники декларації МД №UA209170/2022/054070, зокрема, умови поставки товару, вага товару, неможливо визнати такими, що відповідають показникам та умовам поставки товару, який у спірному випадку був поставлений позивачу.
Крім цього, як зазначено вище, у спірному випадку, митним органом визначено митну вартість товару на рівні 17,01 дол.США/кг. В той же час, митна вартість порівняльного товару №2, поставленого за МД № UA209170/2022/054070, визначена на рівні 17,0198 дол.США/кг. При цьому, відповідачем не було обґрунтовано визначену митну вартість товару, враховуючи позицію митного органу, зазначену в оскарженому рішенні, про те, що митна вартість ґрунтується на раніше визначеній митній вартості товарів, оформлених за ЕМД №UA209170/2022/054070. В той же час, пунктом 4 частини 2 статті 55 МК України встановлений імперативний припис, за яким рішення про коригування митної вартості має містити обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які виплинули на таке коригування.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 року у справі №809/1174/17 у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 року у справі №825/648/17.
Зважаючи на те, що відповідачем порушено вимоги Митного кодексу України щодо процедури послідовного застосування методів визначення митної вартості товарів, застосовано неспівмірні показники товару, вказано вартість товару, яка не відповідає інформації МД, на яку посилався митний орган, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення відповідача, яким скориговано митну вартість товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості 2-ґ (резервний метод), не можливо визнати обґрунтованим та правомірним.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст. 17, ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Yvonne van Duyn v.Home Office» зазначив, що «принцип юридичної визначеності» означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на «принцип юридичної визначеності», держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
За таких обставин, оскаржуване рішення про коригування митної вартості є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням наведеного, а також зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою, у сумі 5210,21 грн. підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення їх з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/210192/2 від 20.09.2022р.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова