Справа № 140/18307/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року ЛуцькСправа № 140/18307/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач -1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.06.2023 № 26 щодо відмови у призначенні пенсії та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити переведення та виплату пенсії по страті годувальника як інваліду 3 групи відповідно до статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 06.06.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по інвалідності. 06.06.2023 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Однак, рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 12.06.2023 №26 позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що у висновку ЛКК від 01.04.2019 № 10/2-13-19 ОСОБА_1 не визнана дитиною інвалідом до 18-ти років.

Позивач зазначає, що згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії MCE-N 005132 вона є інвалідом 3 групи з 2004 року, причина інвалідності вказана «з дитинства». При цьому, відповідач не заперечує наявність у позивача зазначеної довідки медико-соціальної експер тизи, яку вона представила для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, і яка містить за значення причини інвалідності - інвалід з дитинства. Окрім цього, в матеріалах пенсійної справи наявне лікарське заключення від 04.06.1999, видане поліклінічним відділенням Волинської обласної лікарні з зазначенням основного діагнозу - внаслідок травми отриманої у 2-х річному віці та виписка з медичної карти хворого №349 від 20.07.2001, видана Вінницькою облас ною клінічною лікарнею про те, що ОСОБА_1 у 1961 році проходила лікування в очному відділені. Інших документів надати лікувальні установи, в тому числі Ковельська поліклініка за місцем її основ ного проживання не мають можливості, в зв`язку з відсутністю архівних документів. Однак, відпові дач вважає, що вказані довідки не підтверджують факту настання інвалідності до 18 років, тому що в них прямо не вказано, що інвалідність настала до досягнення нею 18 років.

Позивач, покликаючись на неправильне трактування відповідачами норм, які передбачають право на отримання пенсії по втраті годувальника, вважає рішення ГУ ПФУ у Дніпропетровській області протиправним, просить його скасувати та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку із втратою годувальника згідно із статтею 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV з 06.06.2023.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

17.08.2023 відповідачем -2 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області подано відзив, згідно якого заявлених позовних вимог не визнає, зазначає, що можливість призначення позивачу пенсії по втраті годувальника відсутня через те, що позивачем не надано підтвердження того, що інвалідність ОСОБА_1 настала до досягнення нею 18-річного віку, у зв`язку з чим прийнято рішення про відмову в переведенні на інший вид пенсії.

Вказано, що відповідно до п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 №22-1 (надалі по тексту - Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 розділу 2 Порядку № 22-1,

Також надаються такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності); свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; документи про місце проживання (реєстрації); документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника, тощо.

Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім`ї, яким право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності.

Відповідно до п. 2.18. Порядку № 22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку, надаються відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

При зверненні, позивач до заяви про переведення на інший вид пенсії надала висновок про час настання інвалідності від 01.04.2019 №10/2-13/19, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не визнана дитиною інвалідом до 18 років.

Звертає увагу суду, що дана виписка була винесена пізніше (2019 рік), ніж довідка МСЕК №005132 від 17.06.2004, на яку посилається позивачка. При цьому, довідка з лікарні, лікарський консультативний висновок та виписка з медичної картки на які також посилається позивач, не є документами, які підлягають оцінюванню територіальним органами Пенсійних фондів України.

Враховуючи те, що позивач не визнана дитиною інвалідом до 18 років, а тому відсутні правові підстави для призначення пенсії по втраті годувальника. З врахуванням викладеного просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач -1 - ГУ ПФУ у Волинській області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення.

Батьки позивача, мама - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 відповідно; перебували на обліку в Пенсійному фонді та отримували пенсію за віком, що підтверджується витягами з пенсійних справ.

06.06.2023 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, яка про перехід на пенсію по втраті годувальника, до якої, серед іншого, було надано довідку МСЕ № 005132, висновок про час настання інвалідності від 01.04.2019 № 10/2-13-19, довідки Вінницької обласної клінічної лікарні ім. П.Г. Пирогова № 349 від 20.07.2001, та від 14.06.1961, якою підтверджував факт лікування ОСОБА_1 у період з 31.05.1961 по 14.06.1961 в очному відділені, а також лікарське консультативне заключення від 04.06.1999, видане поліклінічним відділенням Волинської обласної лікарні з зазначенням основного діагнозу наслідки травми, отриманої у 2-х річному віці (помутніння рогівки).

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Так, за принципом екстериторіальності, дана заява була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , відповідачем-2 прийнято рішення від 12.06.2023 №26, яким позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії згідно із заявою від 06.06.2023 № 2869 відповідно до пункту 2 статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки у висновку ЛКК від 01.04.2019 № 10/2-13-19 вказано, що ОСОБА_1 не визнана дитиною інвалідом до 18 років.

Вважаючи рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправним, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 5 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до частини другої статті 5 Закону №1058 виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно частини третьої статті 4 Закону №1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058 призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 10 Закону № 1058 передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Тобто, законом встановлено право вибору особи одного з виду пенсій.

Статтею 36 Закону № 1058 встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

З аналізу наведеного вбачається, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника має, зокрема, й дитина померлого годувальника, старше 18 років, якщо вона стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років.

Таким чином, Закон №1058 передбачає, що для призначення особі пенсії по втраті годувальника має бути підтверджено відповідність цієї особи одному зі статусів, встановлених статтею.

При цьому, суд звертає увагу на те, що положення названої статті Закону №1058 не є відсильними, тобто, не містять в своєму змісті посилань на інші норми, які конкретизують застосування приписів статті 36 Закону №1058, тобто, стаття не визначає вичерпного порядку підтвердження статусів, які надають право на призначення пенсії по втраті годувальника та не делегує будь-кому повноважень щодо визначення такого порядку.

Тому, твердження відповідача -2 стосовно того, що підтвердження статусу, який дає право на призначення пенсії по втраті годувальника, регламентовано виключно Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) є необґрунтованим. З огляду на те, що наведений Порядок є підзаконним нормативно-правовим актом та затверджений не в порядку виконання делегованих законодавцем повноважень щодо встановлення порядку застосування приписів статті 36 Закону №1058, то наведений нормативно-правовий акт має сприйматись як такий, що встановлює лише можливі способи підтвердження статусів осіб, а не їх вичерпний перелік.

З огляду на викладене, твердження відповідача -2 з посиланням на пункт 2.18 Порядку №22-1 стосовно того, що статус ОСОБА_1 про те, що вона стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років може бути підтверджено виключно випискою з акта огляду МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності) є помилковим.

Тобто, право на призначення пенсії по втраті годувальника особа, якій призначається пенсія, набуває лише за умови надання виписки з акта огляду в МСЕК та висновку МСЕК про те, що вона могла бути визнана інвалідом до досягнення 18 років. Тобто є два випадки для призначення пенсії такого виду пенсії: як встановлення особі інвалідності до досягнення нею 18 річного віку, так і настання інвалідності у віці до 18 років.

При цьому, суд зазначає, що встановлення категорії особа з інвалідністю з дитинства МСЕК особам ще до їх повноліття чинним законодавством не передбачено.

Так, відповідно до пункту 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 0.12.2009, це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Таким чином, статус особа з інвалідністю з дитинства встановлюється в день надходження до комісії документів виключно після 18 років.

Крім наведеного, відповідно преамбули Закону України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, цей Закон відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Відповідно до статті 1 наведеного Закону, причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням особам з інвалідністю з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.

Тобто, статус особи з інвалідністю з дитинства встановлюється на підставі медико-соціальної експертизи.

Відповідно до наявних матеріалів справи, зокрема з довідки МСЕ № 005132 від 17.06.2004, позивачу встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності з дитинства.

Також, в матеріалах справи наявний висновок про час настання інвалідності від 01.04.2019 № 10/2-13-19, у якому зазначено час настання інвалідності ОСОБА_1 : у дитинстві в 2 річному віці відбулось поранення правого ока; інвалідом до досягнення 18 років не визнана.

Таким чином, уповноважений орган протягом періоду часу з 2004 року по 2019 рік визнавав статус позивача як особи з інвалідністю з дитинства, що дозволяє стверджувати про те, що ОСОБА_1 , стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років.

Отже, згідно положень статті 36 Закону №1058 має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Стосовно доводів ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про ненадання позивачем передбачених Порядком №22-1 документів для призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до наданого позивачем висновку про час настання інвалідності від 01.04.2019 № 10/2-13-19, виданого Фтизіо-офтальмологічною спеціалізованою МСЕК Волинського обласного бюро МСЕК, МСЕК вважає, що ОСОБА_1 інвалідом до досягнення 18 років (НІ).

Разом з тим, наявні в матеріалах пенсійної справи довідки МСЕ № 005132 від 17.06.2004, довідки Вінницької обласної клінічної лікарні ім. П.Г. Пирогова № 349 від 20.07.2001, та від 14.06.1961, якою підтверджувався факт лікування ОСОБА_1 у період з 31.05.1961 по 14.06.1961 в очному відділені, а також лікарське консультативне заключення від 04.06.1999, видане поліклінічним відділенням Волинської обласної лікарні з зазначенням основного діагнозу наслідки травми, отриманої у 2-х річному віці (помутніння рогівки), на думку суду, свідчать про те, що ОСОБА_1 визнана особою з інвалідністю 3 групи з дитинства, та з урахуванням обов`язків суб`єкта владних повноважень, закріплених статтею 2 КАС України, зокрема, діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно та розсудливо є достатніми для висновку про те, що ОСОБА_1 є дитиною померлого годувальника, старше 18 років, яка стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років.

У даному випадку позивач є членом сім`ї померлого годувальника та отримує призначену пенсію по інвалідності та виявила бажання про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, шляхом подання до відповідача відповідної заяви.

Даний факт підтверджено належними та допустимими доказами, що доводить протиправність рішення відповідача-2 про відмову в проведенні перерахунку пенсії позивача від 12.06.2023 №26.

Щодо дати, з якої необхідно призначити пенсію позивачу, суд зазначає наступне.

Так, строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії врегульовані статтею 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Отже вимога позивача про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити переведення та виплату пенсії по втраті годувальника як інваліду з дитинства, з дати звернення 06.06.2023 підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, беручи до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 12.06.2023 № 26 про відмову в проведенні перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача ГУ ПФУ у Волинській області (до якого позивач зверталася із заявою про переведення на інший вид пенсії) перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 06.06.2023.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого було відмовлено позивачу у проведенні перерахунку пенсії, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом, необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією від 28.06.2023 №0.0..1.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.06.2023 № 26 про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинської області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 06.06.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна, 26, ).

Суддя Р.С. Денисюк