Справа № 640/15737/22
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
20 грудня 2023 року м. Київ
У вересні 2022 року позивачка звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 до штату працівників на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві;
- допустити рішення про поновлення на роботі до негайного виконання.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року даний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві датою, із якої остання була звільна із займаної посади.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві датою, із якої остання була звільнена із займаної посади.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем та третьою особою подано апеляційні скарги, в яких апелянти просять скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг, апелянти посилаються на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року апеляційні скарги Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задоволено частково. Змінено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року в мотивувальній частині, а в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст.34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Не погоджуючись з вищевказаною позицією колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, вважаю за необхідне викласти окрему думку стосовно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року, за наслідками апеляційного перегляду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року.

Дослідивши матеріали справи, доводи сторін та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Правовими положеннями ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Пенсійного фонду України від 12.01.2018 року № 19-о ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як переможця конкурсу.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Тобто, позивачка ОСОБА_1 відноситься до категорії держаних службовців та проходила державну службу в Пенсійному фонді України, відповідно на неї розповсюджується дія п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Частиною 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно правових положень ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про обґрунтованість апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, то суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.

У свою чергу, поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Отже, строк повинен бути пропущений виключно з поважних причин.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, вирішальним у визначенні строків звернення до адміністративного суду є встановлення фактів, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини, адже наслідки для особи настають незалежно від підстав, за яких прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії, а з моменту прийняття такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, підставою для звернення до суду із даним позовом є незгода позивачки з наказом Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлення останньої на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Про порушення свого права ОСОБА_1 дізналася 28.12.2021 року під час оголошення оскаржуваного наказу, як особисто зазначає у позовній заяві остання.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , починаючи з 28.12.2021 року, перебувала на лікарняному, наказом №1289-о від 30 грудня 2021 року «Про внесення змін до наказу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28 грудня 2021 року №1264-о «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-о «Про звільнення ОСОБА_1 » наказано внести зміни до вказаних наказів, зокрема, вказано, що датою звільнення вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.

Останнім днем непрацездатності позивачки було 05.04.2022 року, а з 06.04.2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади.

Зазначені обставини не заперечувалися сторонами.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що саме з 06.04.2022 року позивачка вважає порушеними свої права та обраховує строк звернення з даним позовом до суду.

Вважаю вище вказані посилання позивачки необґрунтованими, а строк звернення з даним позовом пропущеним, з огляду на обізнаність ОСОБА_1 про наявність оскаржуваного наказу, починаючи з 28.12.2021 року, під час оголошення оскаржуваного наказу, і наявність права у останньої захистити свої права протягом місячного строку, відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України.

Отже, у даному випадку відлік строку для звернення до суду з позовною заявою необхідно обраховувати саме з 28.12.2021 року, а відтак вважаю пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду, зважаючи на подання позову лише 20.09.2022 року.

Крім того, у позовній заяві позивачкою не наведено жодних обґрунтованих причин і не подано відповідних доказів у підтвердження непереборних обставин, які унеможливили звернення ОСОБА_1 або її представника до суду для подачі позовної заяви у місячний строк, після оголошення спірного наказу.

Щодо посилань позивачки на введення в Україні воєнного стану, зазначаю наступне.

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому законами України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, від 21 квітня 2022 року № 02212-ІХ та від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено відповідні укази Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022 та від 17 травня 2022 року № 341/2022, якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, а потім з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Натомість, введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Разом з тим, ані позивачкою, ані її представником, не було наведено жодних причин і не подано доказів, які б підтверджували реальну відсутність у них можливості підготувати та подати позовну заяву в місячний строк після оголошення оскаржуваного наказу, який припадав на 28.01.2022 року, тобто до введення на території України воєнного стану.

Отже, вважаю, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

Таким чином, поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлена саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з певними обставинами. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 року по справі № 990/115/22.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Також, необхідне зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

У свою чергу, позивачем не обґрунтовано та не надано жодного належного доказу, що унеможливило останню, або її представника, подати позовну заяву у встановлений адміністративним судочинством місячний строк.

Отже, дослідивши обставини справи, доходжу висновку, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що суд першої та апеляційної інстанції помилково не надали оцінку даним обставинам, зокрема, пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, адже у даному випадку, наявні правові підстави для залишення без розгляду адміністративного позову, у зв`язку із пропуском ОСОБА_1 строку звернення до суду без поважних на те причин.

Суддя Шостого апеляційного

адміністративного суду М. І. Кобаль