Справа № 761/43705/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06.03.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Провідного фахівця відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітики та цифровізації Соколюк Любомира Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: скасувати постанову провідного фахівця відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітики та цифровізації Соколюк Л.М. серія ВМ №00000115 від 11.10.2021, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн за частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 06.03.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірним.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 11.10.2021 головний спеціаліст відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Солодун С.М. прийняв постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має місце проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ № 00000085 від 11.10.2021.

У вказаній постанові зазначається, що 08.10.2021 о 16 год. 28 хв. за адресою Н-23, км 2+998, Кіровоградська область технічним засобом Q-FREE HI TRAC TMU4 WIM, 10022 зафіксовано транспортний засіб MAN TGS 18.400, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, а саме: навантаження на строєні осі транспортного засобу на 20,8% (9,659 тон), за що передбачена відповідальність частиною другою статті 132-1 КУпАП.

Даною постановою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34 000 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що головний спеціаліст відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Солодун С.М. , притягуючи до відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення власника транспортного засобу MAN TGS 18.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , та спеціалізованого напівпричіпу Н/ПР - самоскид, державний номерний знак НОМЕР_2 , діяв на підставі та в межах вимог чинного законодавства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини першої статті 2 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За визначенням частини першої статті 4 КАС позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду ; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Вжитий у цих процесуальних нормах термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Отже, ключовими обставинами, які визначають певного суб`єкта як відповідача в адміністративному судочинстві є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій у чітко визначених правовідносинах, у яких були порушені права, свободи та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У справі, що розглядається, такі правовідносини стосуються винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 229 КУпАП органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом ( частини друга, статті 132-1, ).

За змістом статті 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пунктах 2, 5 статті 213 цього Кодексу, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Пунктом 1 частини другої статті 229 КУпАП передбачено, що від імені органів автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення на автомобільному транспорті і накладати адміністративні стягнення мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті ( частини друга, статті 132-1).

У відповідності до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті (пункт 1).

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що Укртрансбезпека є органом, який розглядає справи про адміністративні правопорушення за частиною другою статті 132-1 КУпАП. Від імені Укртрансбезпеки такі справи розглядають її посадові особи.

Відтак, саме Укртрансбезпека є суб`єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах здійснює публічно-владних управлінські функції та є належним відповідачем у справі.

Колегія суддів наголошує, що саме згаданий орган державної влади, який згідно вимог чинного процесуального законодавства має статус суб`єкта владних повноважень, є спірних правовідносинах належним відповідачем, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення й приймає постанови про накладення адміністративних стягнень.

Безумовно, визначення відповідачів, предмета і підстав заявленого позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів та їх заміна, в разі потреби, є обов`язком суду, що розглядає справу.

Позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може ініціювати питання заміну відповідача належним. Однак, заміна відповідача може відбуватися не лише за клопотанням позивача, а й будь-якого іншого учасника справи, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або ж за власною ініціативою суду.

Так, відповідно до частин третьої, четвертої статті 48 КАС якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

З наведеної норми слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції - до ухвалення рішення у справі.

Проте суд першої інстанції зазначених норм процесуального закону не дотримався, та, вирішуючи спір, пред`явлений до неналежного відповідача, не з`ясував, чи є заявлений позивачем відповідач тим, хто має відповідати за позовом, не вирішив питання про заміну цього відповідача чи залучення до участі в справі другого відповідача.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції, позбавлений можливості в межах наданих йому законом процесуальних повноважень виправити вказане порушення суду першої інстанції та здійснити заміну первинного відповідача належним відповідачем чи залучити співвідповідача. Так само, в силу приписів статті 315 КАС, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд, у разі виявлення згаданих порушень норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зважаючи на допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, які унеможливлюють вирішення даного спору по суті, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, а позов - залишенню без задоволення з наведених вище підстав.

Додатково колегія суддів зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з цим позовом, однак до належного відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06.03.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Провідного фахівця відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітики та цифровізації Соколюк Любомира Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку