Справа № 560/8542/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/8542/23

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

18 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Полотнянка Ю.П. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 49707,66 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 кошти у рахунок погашення податкового боргу в сумі 49707 грн. 66 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у скарзі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 49707,66 грн, яка утворилась внаслідок несплати в установлені законодавством строки узгоджених сум податкових зобов`язань: 1) по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, на підставі податкових повідомлень-рішень форми «Ф» в сумі 49608,35 грн: - № 0-2225 від 25.03.2019 терм.спл. 24.09.2019 в сумі 5270.84 грн.; - №0-2225 від 19.03.2020 терм.спл. 28.09.2020 в сумі 11815.85 грн.; - № 0-2225 від 15.04.2020 терм.спл. 28.09.2020 в сумі 942.05 грн; - № 0-2225 від 08.04.2021 терм.спл. 01.10.2021 в сумі 12258.74 грн; - № 0-2225 від 08.04.2021 терм.спл. 01.10.2021 в сумі 977.37 грн; - № 0-2225 від 05.09.2022 терм.спл. 27.12.2022 в сумі 1354.5 грн; - № 0-2225 від 05.09.2022 терм.спл. 27.12.2022 в сумі 16989,00 грн; 2)по земельного податку з фізичних осіб на підставі податкових повідомлень-рішень форми «Ф» в сумі 99,31 грн: - №-2225 від 10.03.2021 терм.спл. 11.10.2021 в сумі 21,28 грн; - 1-2225 від 22.09.2022 терм.спл. 08.01.2023 в сумі 78,03 грн.. Зазначена заборгованість відповідача підтверджується розрахунком суми заборгованості, корінцями податкових повідомлень - рішень та іншими документами, доданими до позовної заяви.

Загальний розмір податкового боргу становить 4450,46 грн., що підтверджується розрахунком суми боргу, корінцями податкової вимоги, податкових повідомлень - рішень, у зв`язку з несплатою грошових зобов`язань за якими утворився податковий борг, витягом з інтегрованої картки платника податків.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент розгляду цієї справи, сторонами не надано та судом не встановлено жодних доказів оскарження чи скасування вищевказаних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, на підставі яких відповідачу нараховано заборгованість в сумі 49707,66 грн, а тому підстав для відмови у позові немає.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду приходить до висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у відповідності до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, є підставою для його скасування.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційних скаргах, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ст.67 Конституції України, на платників податків покладено обов`язок сплачувати податки і збори в порядку і в розмірах, встановлених законом.

Згідно з п.16.1.4. ст.16 Податкового кодексу України (далі - ПК України, Кодекс), відповідач зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.57.1. ст.57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як зазначив суд першої інстанції, податковий орган виставив відповідачу податкову вимогу форми "Ф" від 22.09.2022 №1-2225, проте вжиті ним заходи не призвели до добровільного погашення відповідачем заборгованості, що зумовило звернення до суду з позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу (п. 42.1. ст. 42 ПК України).

За визначенням п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, встановленому пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України обумовлено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі, коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Пунктом 59.1. ст.59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Як свідчать матеріали справи, зокрема самі податкові повідомлення-рішення, вони були направлені ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 та на адресу: АДРЕСА_2 .

Проте, як встановлено колегією суддів та наголошує позивач у апеляційній скарзі, з 18.06.2020 року ОСОБА_1 фактично проживає та її місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відміткою про зареєстроване місце проживання проставленої у її паспорті (копія паспорту міститься в матеріалах судової справи). На адресу, за якою зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 з 18.06.2020 року, Головним Управлінням ДПС в Хмельницькій області не направлялося вище вказані податкові повідомлення-рішення.

Таким чином, ОСОБА_1 стверджує, що не отримувала податкові повідомлення-рішення, на підставі яких Головним Управлінням ДПС заявлено позовні вимоги про стягнення податкового боргу в сумі 49608,35 гривень, що є предметом розгляду у даній судовій справі.

Також позивач зазначає, що з вище вказаними податковими повідомленнями-рішеннями представник ОСОБА_1 ознайомилася вперше 05.07.2023 року при ознайомленні з матеріалами судової справи №560/8542/23, що також підтверджується матеріалами судової справи.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу податковим органом не доведено, а судом першої інстанції не встановлено, не досліджено та не витребувано у сторін доказів про фактичне місце проживання відповідача.

З даного приводу, колегія суддів звертає увагу, що законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №482/9/17 та справі №308/12552/16-а зазначив, що особі у адміністративній справі повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Крім того, колегією суддів встановлено, а судом першої інстанції помилково не враховано, що зі змісту податкових повідомлень - рішень вбачається, що ОСОБА_1 здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельного податку за період з 2019 по 2023 рік.

Разом з тим, з лютого 2015 року у ОСОБА_1 не було та немає по сьогоднішній день у власності жодного об`єкта нерухомого майна, земельної ділянки, що підтверджується інформацію з державного реєстру речових прав (розширеною) від 28.06.2023 року у якій міститься інформація про усі об`єкти нерухомого майна що перебували чи перебувають у власності ОСОБА_1 (копія міститься в матеріалах судової справи).

Також встановлено, що 05 липня 2023 року ОСОБА_1 було подано скаргу до ДПС України про скасування усіх вище вказаних повідомлень-рішень.

Проте, судом першої інстанції не враховано, що на момент розгляду справи, сума грошового зобов`язання визначена оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями була неузгодженою, що не давало жодних правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 49707,66 гривень, за неузгодженими грошовими зобов`язаннями.

Крім того, встановлено, що 10 серпня 2023 року Державною Податковою Службою України прийнято рішення №22106/6/99-00-06-01-03-06 за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 05.07.2023 року, згідно якого, скасовано усі податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області, на підставі яких Головним управлінням ДПС в Хмельницькій області заявлено позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 49707,66 гривень, що є предметом розгляду у даній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції, винесено на підставі неповно з`ясованих судом обставин, що мають значення для справи, недоведених обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильно застосованих норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлені у справі обставини, за результатом апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що дії відповідача, як суб"єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами не відповідали критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак, приходить до висновку про необгрунтованність позовних вимог позивача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАСУ).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, у зв"язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Полотнянко Ю.П. Граб Л.С.