Справа № 260/9725/23
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

19 грудня 2023 рокум. Ужгород№ 260/9725/23

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Луцович М.М., вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області, Служби судової охорони, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області, Служби судової охорони, Державної судової адміністрації України, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , додаткової щомісячної винагороди у розмірі 30 000 гривень 00 коп., встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», починаючи з 01.09.2022 року по 21.01.2023 року; 2) зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Закарпатській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , додаткову щомісячну винагороду у розмірі 30 000 гривень 00 коп., встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період проходження служби з 01.09.2022 року по 21.01.2023 року; 3) встановити Територіальному управлінню Служби судової охорони у Закарпатській області строк щодо надання суду звіту про виконання судового рішення по даній справі в порядку ч.1 статті 382 КАС України (судовий контроль).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року даний позов був залишений без руху та надано позивачу строк сім днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків шляхом подачі до суду позовної заяви із уточненням або змісту заявлених позовних вимог, або складу відповідачів, до яких ці вимоги звернуті, а також заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку.

06 грудня 2023 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, відповідно до якого зазначив, що строк на звернення до суду не пропускав, оскільки до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Правовідносини у даній справі виникли до 19 липня 2022 року. Крім того, зазначив, що вважав передчасними звернення з даним позовом до суду також з тих підстав, що всі провадження в аналогічних справах щодо невиплати додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» були зупинені до набрання законної сили у зразковій справі № 260/3564/22, яке набрало законної сили 21 вересня 2023 року.

Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року продовжено строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року про залишення позовної заяви без руху.

15 грудня 2023 року від позивача надійшла уточнена позовна заява.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, суд вказує наступне.

Згідно із статтею 122 частиною 2 абзацом 1 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу, статтею 122 частиною 5 КАС України передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Статтею 4 частиною 1 пунктом 17 КАС України передбачено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 161 частини 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

На державних службовців Служби судової охорони поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Служби судової охорони відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством. Отже, проходження служби співробітниками Служби судової охорони є публічною службою.

Статтею 122 частиною 3 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

19 липня 2022 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-ІХ (далі - Закон України № 2352-ІХ), згідно з яким частина перша і друга статті 233 КЗпП України діють у новій редакції.

Відповідно до статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України № 2352-ІХ), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

З наведеного слідує, що стаття 233 частина 1 КЗпП України передбачає можливість звернення працівника із заявою щодо вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав та інтересів.

Тобто, стаття 233 частина 1 КЗпП України гарантує право особі на звернення до суду протягом трьох місяців щодо вирішення будь-якого трудового спору.

У свою чергу, стаття 233 частина 2 КЗпП України визначає строк звернення до суду у правовідносинах, які виникають саме після звільнення працівника.

Статтею 161 частиною 6 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Як свідчить зміст позовної заяви та додані до позовної заяви документи, позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди за період з 01.09.2022 року по 21.01.2023 року.

Позивач був обізнаний кожного наступного місяця, в якому не отримував спірну винагороду за кожний попередній місяць окремо.

Водночас до суду за захистом своїх прав позивач звернувся лише 13 листопада 2023 року, тобто з пропуском строку, передбаченого чинним законодавством України.

Позивачем був пропущений строк для звернення з позовом до суду саме у відносинах, пов`язаних з проходженням публічної служби із врахуванням статті 233 частини 1 КЗпП України.

Позивачем додано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій заявник просив суд визнати поважними причини пропуску позивачем звернення до адміністративного суду та поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду.

Вказує, що строк на звернення до суду не пропускав, оскільки до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Правовідносини у даній справі виникли до 19 липня 2022 року. Крім того, зазначив, що вважав передчасними звернення з даним позовом до суду також з тих підстав, що всі провадження в аналогічних справах щодо невиплати додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" були зупинені до набрання законної сили у зразковій справі № 260/3564/22, яке набрало законної сили 21 вересня 2023 року.

Досліджуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом в частині нарахування та виплати щомісячної додаткової доплати за період з 01.09.2022 року по 21.01.2023 року, суд виходить з такого.

Враховуючи те, що матеріали позовної заяви не містять відомостей, доказів, які б вказували те, що позивач на момент звернення до суду звільнений зі служби в Територіальному управління Служби судової охорони у Закарпатській області, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин, у даному випадку, підлягає застосуванню строк звернення до суду визначений статтею 233 частиною 1 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу «По особовому складу» №325о/с від 01.09.2022 ОСОБА_1 призначено на посаду контролера ІІ категорії 3 відділення 3 взводу охорони 1 підрозділу охорони територіального управління служби Судової охорони у Закарпатській області, відтак правовідносини у даному випадку виникли з моменту призначення позивача на посаду.

Відтак, після 19 липня 2022 року строк звернення до суду за вирішенням спору про стягнення належної працівнику заробітної плати обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Наведене дає підстави для висновку, що до 19 липня 2022 року строк звернення позивача з цим позовом до суду не був обмежений будь-яким строком, а у правовідносинах, що виникли після цієї дати, зокрема щодо невиплати додаткової винагороди позивачу за період з 01.09.2022 року по 21.01.2023 року, позивач пропустив тримісячний строк, звернувшись до суду лише 13 листопада 2023 року.

Крім того, наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом (передчасності звернення з даним позовом) не визнаються судом поважними, оскільки поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Суд також критично оцінює доводи позивача щодо того, що справа відповідає ознакам типової справи, визначених Великою палатою Верховного Суду у зразковій справі № 260/3564/22, яке відбулося 10 жовтня 2023 року, оскільки з цього приводу Верховний Суд 12 квітня 2023 року в своїй постанові у справі № 380/14933/22 зазначив, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики тощо. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Суд наголошує, що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було проведено відповідний розрахунок та на підставі яких нормативно-правових актів.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що підстави, наведені позивачем у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду є неповажними підставами для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, клопотання про поновлення строку не містить зазначення інших поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини "Стаббігс та інші проти Великобританії" визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

З урахуванням положень статей 122, 123 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений саме на позивача.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

Розглянувши наведені у клопотанні про поновлення строків звернення до суду причини, суд не вбачає об`єктивних непереборних підстав, які можна вважати обґрунтованими та поважними для пропуску звернення до суду.

Жодних інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, позивачем не наведено, існування будь-яких перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів не зазначено та судом не встановлено.

Доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено. Відтак, суд визнає причини пропущення строку звернення до суду з даним позовом неповажними.

За таких обставин, вказані позивачем у заяві причини пропуску строку не можуть бути визнані поважними.

Будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду суд не вбачає, а позивач додатково не заявляє. Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять. Підстави для визнання причин пропуску звернення до суду поважними, відсутні.

Відповідно до статті 123 частини 2 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно статті 169 частини 4 пункту 9 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене дану позовну заяву через пропуск строку звернення до суду слід повернути позивачу.

На підставі наведеного та керуючись статтями 169, 122, 123, 241, 243, 248 КАС України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області, Служби судової охорони, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви та позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що в силу ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Суддя М.М. Луцович