Справа № 160/19666/23
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
07.08.2023 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 10.03.2023 парашутно-десантна рота частково 4-й батальйон прийняли штурм зі сторони ворога під селом Червонопопівка. 13.03.2023 було прийнято рішення про відступ трьома відділеннями. 13.03.2023 о 3 год. 30 хв., довівши до відома командира про рішення щодо відступу, позивач разом з іншими військовослужбовцями залишили позиції. Позивач потребував медичної допомоги, а тому було прийнято рішення вирушив до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . Після того як позивач доповів ситуацію керівництву, він 17.03.2023 прибув до медичного закладу за місцем проживання та 21.03.2023 його було поміщено на стаціонарне лікування. Позивач не погоджується з проведеним службовим розслідуванням, оскільки факту самовільного залишення військової частини не було, позивач потребував лікування, про що повідомив керівництво. У разі визнання військовослужбовця таким, що самовільно залишив військову частину або не повернувся з лікування, тощо, під час дії воєнного стану, має бути звільнено з військової служби у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання. Наведене дає підстави для висновку про відсутність вироку суду щодо позивача та визнані його винним у кримінальному правопорушенні, відповідальність за яке передбачена ст. 407-4 Кримінального кодексу України. Проте, у період з 13.03.2023 по 15.03.2023 позивач перебував у військовій частині, про що відомо усьому командуванню військової частини НОМЕР_1 . Зазначення в акті службового розслідування про те, що позивач не виходив на зв`язок та встановлення його місцезнаходження неможливо, не відповідає дійсності, оскільки весь цей час позивач перебував в межах розташування військової частини разом з іншим військовослужбовцями, де чекав на подальші вказівки командування. А з 20.03.2023 по день звернення до суду позивач проходить стаціонарне лікування, що підтверджується медичними довідками. Відповідачем не надано доказів того, що позивач по факту самовільного залишення військової частини притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності. Отже, станом на 13.03.2023 факт самовільного залишення військової частини позивачем у встановленому законом порядку підтверджений не був, відповідно зняття його з всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 у період з 13.03.2023 по 31.07.2023 є протиправним. Також, позивач не отримав відповіді на рапорт від 22.06.2023 по направлення на ВЛК з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби, не отримано направлення для проходження військово-лікарської комісії, яка згідно з п. 21.3 Положення №402 наділена повноваженнями встановлювати причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у військовослужбовців. Перебування військовослужбовця у списках осіб, які самовільно залишили військову частину, а також відсутністю позивача на військовій службі, не може бути підставою для не розгляду рапорту на проходження ВЛК, оскільки такої підстави законодавством не встановлено. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач не мав права позбавляти позивача на період лікування основного грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом.
29.09.2023 та 27.10.2023 представником позивача подано до суду додаткові докази.
Копію ухвали від 08.08.2023 та позовну заяву з додатками направлено на офіційну електронну пошту відповідача 08.08.2023, що підтверджується роздруківкою інформації про направлення.
За загальним правилом у разі наявності в особи, у тому числі у суб`єкта владних повноважень, офіційної електронної адреси надсилання судових рішень, судових викликів або судових повідомлень учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється шляхом надсилання їх на офіційну електронну адресу.
Надсилання ж вищевказаних процесуальних документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у інший, визначений процесуальним законом спосіб, здійснюється за відсутності в особи офіційної електронної адреси.
Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідачем, на виконання ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 .
Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_3 від 13.12.2022 позивача призвано на службу до лав Збройних Сил України 13.12.2022.
18.01.2023 наказом військової частини НОМЕР_1 №13 позивача переведено на посаду стрілець-снайпер.
Відповідно до виписки №1330 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 26.04.2023, виданої КНП «Микулинецька обласна фізіотерапевтична лікарня реабілітації» Тернопільської обласної ради, ОСОБА_1 перебував в стаціонарі з 05.04.2023 по 26.04.2023 з діагнозом двобічна позагоспітальна нижньодольова абсцедуюча вневмонія.
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №520/242 інф від 05.05.2023, виданої КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, ОСОБА_1 перебував в стаціонарі з 26.04.2023 по 05.05.2023 з діагнозом коронавірусна хвороба, перебіг середньої важкості, трахоебронхіт, інтоксикаційний синдром, гострий флеботромбоз лівої нижньої кінцівки.
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4146/595 від 13.06.2023, виданої КНП «Заліщицька ЦМЛ», ОСОБА_1 перебував в стаціонарі з 31.05.2023 по 13.06.2023 з діагнозом гострий венозний тромбоз стегнової та підколінної вен зліва.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії КНП «Заліщицька Центральна міська лікарня» Заліщицької міської ради від 13.06.2023 №76/5 проведено медичний огляд ОСОБА_1 та встановлено діагноз - гострий флеботромбоз, підколінно-гомілковий сегмент зліва; захворювання, ТАК, пов`язане із проходженням військової служби; потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
14.03.2023 командиром 3 парашутно-десантного батальйону було подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , в якому повідомлено, що 13.03.2023 в районі тимчасового розташування 8 парашутно-десантної роти в районі населеного пункту Лиманської міської територіальної громади Донецької області було виявлено відсутність, зокрема, стрільця-снайпера 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону солдату ОСОБА_1 . Близько 06.30 14.03.2023 від чергового військової комендатури м. Краматорськ надійшла інформація, що на блок-посту між населеними пунктами Слов`янськ та Краматорськ було затримано, зокрема, солдата ОСОБА_1 . З прибуттям на блок-пост представника від 8 парашутно-десантної роти близько 10.00 14.03.2023, було встановлено, що військовослужбовець залишив межі блокпосту в невідомому напрямку.
Під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні командиром військової частини НОМЕР_1 було прийнято наказ від 25.03.2023 №675/нагд «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби 13.03.2023 особовим складом 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону».
31.03.2023 заступником командира 8 парашутно-десантної роти з морально-психологічного забезпечення 3 парашутно-десантного батальйону старшим лейтенантом Євгеном Шилко складено акт службового розслідування, яким встановлено, що з пояснень командира 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 , сержанта 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 стало відомо, що 13.03.2023 близько 10:30 при перевірці наявності особового складу в районі тимчасового розташування 8 парашутно-десантної роти в населеному пункті Лиманської міської територіальної громади Донецької області було виявлено відсутність стрільця-снайпера 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону солдату ОСОБА_1 . Дозволу на залишення району розташування підрозділу військовослужбовцям ніхто не давав.
В акті службового розслідування зазначено, що в діях військовослужбовців вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 «Дезертирство» Кримінального кодексу України, а саме самовільне залишення місця служби, з метою ухилення від виконання службових обов`язків, вчинене в умовах воєнного стану.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
На виконання ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст. 2 Закону №2011-ХІІ).
Згідно ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: - посадовий оклад, оклад за військовим званням; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); - одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пунктів 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Згідно з пунктом 2 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до пункту 21 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» №551-XIV від 24.03.1999 затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно із ст. 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту, серед іншого, передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Згідно із ч. 1 ст. 106 Дисциплінарного статуту усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).
Згідно із ст. 6 Статуту внутрішньої служби внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Абзацами 2, 4 ст. 11 Статуту внутрішньої служби передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.
Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно зі ст. ст. 129, 130 Статуту внутрішньої служби внутрішній порядок - це суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби добовим нарядом.
Внутрішній порядок досягається: глибоким розумінням, свідомим і неухильним виконанням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та статутами Збройних Сил України; чіткою організацією бойової підготовки; зразковим бойовим чергуванням та несенням служби добовим нарядом; неухильним виконанням розпорядку дня; додержанням правил експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів, створенням у місцях розташування військовослужбовців умов для їх повсякденної діяльності, життя й побуту, що відповідають вимогам статутів Збройних Сил України; цілеспрямованою виховною роботою, поєднанням високої вимогливості командирів (начальників) з постійною турботою про підлеглих у додержанні їх прав, задоволенні потреб і зміцненні здоров`я; додержанням вимог пожежної безпеки, а також проведенням заходів щодо охорони довкілля в районі діяльності військової частини.
Згідно ст. ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Отже, аналізуючи наведені норми, суд приходить до переконання, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст. 48 Дисциплінарного статуту. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.
Матеріалами службового розслідування, які зафіксовані в акті від 31.03.2023 встановлено, що 13.03.2023 близько 10:30 при перевірці наявності особового складу в районі тимчасового розташування 8 парашутно-десантної роти в населеному пункті Лиманської міської територіальної громади Донецької області було виявлено відсутність стрільця-снайпера 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону солдату ОСОБА_1 . Дозволу на залишення району розташування підрозділу військовослужбовцям ніхто не давав. На номер телефону позивач не відповідав. На блок-посту між населеними пунктами Слов`янськ та Краматорськ було затримано, зокрема, солдата ОСОБА_1 . З прибуттям на блок-пост представника від 8 парашутно-десантної роти близько 10.00 14.03.2023, було встановлено, що військовослужбовець залишив межі блокпосту в невідомому напрямку.
Отже, матеріалами службового розслідування встановлено свідоме залишення позивачем району розташування підрозділу, оскільки навіть після затримання на блок-посту та повідомлення чергового військової комендатури м. Краматорськ про перебування на блок-посту ОСОБА_1 , позивач покинув блок-пост до прибуття військового командування.
Суд звертає увагу, що позивач в поданій ним позовній заяві жодним чином не оскаржує висновки службового розслідування, не погоджується з проведенням службового розслідування, не заявляє вимог про визнання протиправними дій щодо проведення відповідного службового розслідування тощо, а посилається лише на неналежне позбавлення його додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Окреме доручення), яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022.
За приписами пункту 3 Окремого доручення передбачено, що про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку, зокрема, командира військової частини, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів п. 6 Окремого доручення.
Таким чином, за процедурою, встановленою наведеними приписами Окремого доручення, встановлено ряд підстав для невключення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 у конкретному місяці, зокрема, у разі відмови військовослужбовця виконувати бойові накази (розпорядження) командира та відсутності документів, які підтверджують участь у бойових діях військовослужбовця.
Прийняття Міністром оборони України розпорядження від 23.06.2022 №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку №260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою №168.
Так, зі змісту відповідних рішень Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та від 23.06.2022 №912/з/29 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку №260 висновується, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.
При цьому, позбавлення винагороди є наслідком накладення на позивача стягнення та передбачено окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29.
Відповідно до ст. 110 Дисциплінарного статуту усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.
Службовим розслідуванням підтверджено факт самовільного залишення позивачем місця розташування підрозділу, отже припинення виплати грошового забезпечення на час самовільного залишення місця служби є правомірним.
Крім того, позивач не заперечував, що з 13.03.2023 не знаходиться за місцем несення служби, що виключає його право на отримання грошового забезпечення та інших виплат, які належать солдату, який перебуває на службі.
Підстави залишення позивачем місця несення служби не можуть бути предметом спору та досліджуватись судом в межах заявлених позовних вимог. Більше того, долучені до матеріалів справи документи не містять жодної інформації про повідомлення військового керівництва ОСОБА_1 про залишення місця розташування підрозділу, жодних показань свідків, телефонних дзвінків, повідомлень тощо.
Крім того, відповідно до поданих до суду 29.09.2023 та 27.10.2023 медичних документів представником позивача, позивач на місце служби не з`явився, продовжує перебувати у медичних закладах Тернопільської області на лікуванні.
Водночас, відповідно до ст. 27 Дисциплінарного статуту військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Відтак, в даному випадку позбавлення премії та додаткової винагороди військовослужбовця є похідними від встановлення факту самовільного залишення військової частини і не є накладенням подвійного стягнення, або ж накладенням стягнення, не передбаченого Законом.
Відповідна правова позиція узгоджується з позицією, викладеною в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі №160/8426/23
Стосовно твердження позивача про те, що наявність факту самовільного залишення місця служби може бути встановлено лише вироком суду, суд зазначає, що в даній справі не встановлюється наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за самовільне залишення місця несення служби, а встановлюється наявність підстав для зупинення виплати додаткової винагороди та премії.
Обмеження виплати додаткової винагороди за своєю правовою природою не є видом юридичної відповідальності, у тому числі адміністративної або дисциплінарної. Ні положеннями КК України, ні іншими Законами України, не передбачено такий вид покарання для військовослужбовців, як обмеження у виплаті додаткової винагороди.
Вказане є лише реалізацією командиром військової частини покладених на нього повноважень.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Судові витрати розподілу не підлягають, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський