Справа № 400/9431/23
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 р. Категорія: 112010200м. ОдесаСправа № 400/9431/23
Перша інстанція: суддя Малих О.В.,

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі також відповідач, ГУ ПФУ), в якому просив суд: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, які полягають у відмові проведення перерахунку та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.06.2023 року відповідно до вимог ч. 12 ст. 20 Закону України Про статус народного депутата України (в редакції, яка діяла на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від заробітної плати працюючого народного депутата України - члена комітету Верховної Ради України на підставі довідки про заробітну плату працюючого народного депутата України, виданої Апаратом Верховної Ради України від 05.06.2023 року № 15/72-763 станом на 01.05.2023 року, без обмеження граничного розміру пенсії; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з 01.06.2023 року, відповідно до вимог ч. 12 ст. 20 Закону України Про статус народного депутата України (в редакції, яка діяла на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від заробітної плати працюючого народного депутата України - члена комітету Верховної Ради України на підставі довідки про заробітну плату працюючого народного депутата України, виданої Апаратом Верховної Ради України від 05.06.2023 року № 15/72-763 станом на 01.05.2023 року, без обмеження граничного розміру пенсії, мотивуючи його тим, що право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту призначення пенсії (з 26.10.2005 року) і на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило ст. 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії. Разом з тим, визнання Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року № 213-VII правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянин вважається скасуванням або обмеженням цих прав і свобод, а безпідставне поширення його на нове законодавство є порушенням статті 58 Конституції України. Зміни внесені до Закону України Про статус народного депутата України стосуються нових призначень пенсії, а не перерахунку раніше призначеної пенсії. При перерахунку пенсії позивачу має застосовуватися норма, яка діяла на момент призначення пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. При цьому, позивач має право на перерахунок пенсії органами Пенсійного фонду України на підставі поданих документів, зокрема довідок щодо розміру заробітної плати працюючого народного депутата за відповідною посадою, з якої вийшов на пенсію станом на час здійснення перерахунку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що оскільки позивачу пенсію призначено з 26.05.2010 року та в цей момент не було введено обмеження максимального розміру пенсії, то перерахунок пенсії повинен здійснюватися без обмеження максимальним розміром. Більш того, відповідно до абз. 6 ч. 12 ст. 20 Закону України Про статус народного депутата України (в редакції, що діяла станом на час призначення Позивачу пенсії) було прямо передбачено, що перерахунок пенсій здійснюється з усієї суми заробітної плати працюючих народних депутатів з дня виникнення права на перерахунок пенсій без обмеження граничного розміру пенсії.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ та з 26.10.2005 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 17.11.1992 року № 2790-ХІІ Про статус народного депутата України (далі та раніше за текстом Закон № 2790).

22.06.2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки від 05.06.2023 № 15/72-763, виданої Апаратом Верховної Ради України станом на 01.05.2023 року.

Листом від 07.07.2023 року № 12991-12525/В-02/8-1400/23 надано позивачу відповідь, у якій з посиланням на ч. 12 ст. 20 Закону № 2790 та п. 13 Прикінцевих положень Закону 1058-IV роз`яснено, що підстави для перерахунку пенсії відсутні.

Не погоджуючись із відмовою у перерахунку його пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, з огляду на те, що у законодавстві, яке регулює питання перерахунку пенсії вказаної категорії осіб, відбулись зміни, тобто по новому врегульовано відносини у даній сфері.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Нормативно-правовим актом, який визначає статус (права, обов`язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, встановлює правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень, є Закон № 2790 (в редакції на час призначення позивачу пенсії).

Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 20 Закону № 2790 при досягненні встановленого законом пенсійного віку за наявності трудового стажу для чоловіків не менше 25 років, для жінок не менше 20 років, а також у разі визнання інвалідом I або II групи народному депутату призначається пенсія в розмірі 80 відсотків місячної заробітної плати нині працюючого народного депутата з урахуванням всіх доплат та надбавок до посадового окладу. Нарахування пенсій здійснюється із суми, що складається з посадового окладу з урахуванням всіх доплат та надбавок працюючого народного депутата на момент призначення пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років для чоловіків і 20 років для жінок пенсія за віком та по інвалідності збільшується на один відсоток наведеного вище заробітку, але не більше ніж до 90 (включно) відсотків зазначеного заробітку, без обмеження граничного розміру пенсії.

Згідно з абз. 6 ч. 12 ст. 20 Закону № 24790 у разі зміни розміру заробітної плати працюючим народним депутатам України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсій здійснюється із суми, що складається з посадового окладу з урахуванням всіх доплат та надбавок працюючого народного депутата на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали зазначені обставини.

Згодом 01.01.2015 року набрав чинності від 28.12.2014 року № 76-VIII Закон України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України (далі Закон № 76), згідно з п. 28 якого визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій народним депутатам України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Також, на той час діяли положення п. 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, згідно яких у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до, зокрема, Закону № 2790.

Відповідні положення втратили чинність з 18.06.2020 року дня прийняття Конституційним Судом України рішення № 5-р (II)/2020.

Водночас, 11.10.2017 року набув чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій (далі Закон № 2148), пунктом 14 якого ч. 12 ст. 20 Закону № 2790 викладено у новій редакції.

Згідно таких змін з 11.10.2017 року пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону № 1058.

Отже, фактично у зв`язку із набуттям чинності цього Закону, норми ч. 12 ст. 20 Закону № 2790, що передбачали перерахунок пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення народного депутата, втратили чинність.

Разом з тим, Закон № 76 не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням заробітної плати народним депутатам України.

Крім цього, Закон № 1058 не містить такої підстави для перерахунку пенсій, як підвищення заробітної плати працюючих народних депутатів.

Також, слід зазначити, що згідно п. 13 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058, у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 року, у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до, зокрема, Закону України Про статус народного депутата України, її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, не переглядається та пенсія не індексується. Різниця між розміром пенсії, на який має право особа, відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що на момент звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії законодавець такої можливості у випадку зміни заробітної плати не передбачив.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії положеннями Закону № 1058 не було передбачено можливості здійснення перерахунку пенсії, призначеної на підставі Закону № 2790 до 01.10.2017 року.

Вирішуючи питання застосування вказаних вище норм права у часі, суд зазначає, що правовідносини щодо перерахунку пенсій регулюються нормами права, чинними на момент виникнення права на такий перерахунок (звернення із заявою про перерахунок).

Враховуючи те, що на момент коли (як вважає позивач) виникло право на перерахунок пенсії, в законодавстві відсутні норми, які б регламентували умови та порядок проведення такого перерахунку, у пенсійного органу не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачу.

Суд, вирішуючи даний спір, враховує рішення Європейського суду з прав людини від 03.06. 2014 року у справі за заявою Великода проти України, яким звернуто увагу на те, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, на залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік.

У цьому рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 09.10.1979 року у справі Ейрі проти Ірландії констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються і на питання допустимості зменшення соціальних витрат, про що зазначено в рішенні цього суду від 12.10.2004 року у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного розподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, з огляду на те, що у законодавстві, яке регулює питання перерахунку пенсії вказаної категорії осіб, відбулись зміни, тобто по новому врегульовано відносини у даній сфері.

Посилання ж апелянта на те, що відповідно до ст. 22 Конституції України відмова пенсійного органу у здійсненні перерахунку пенсії приводить до звуження (обмеження) змісту та обсягу його конституційних прав на пенсійне забезпечення, суд оцінює критично, оскільки відмова пенсійного органу у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яку він отримував до цього, тобто, не відбулося звуженням обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Крім того, суд зауважує, що довідка від 05.06.2023 року № 15/72-763 Апарату Верховної Ради України, видана на підставі звернення позивача, відтак не є підставою для проведення відповідного перерахунку пенсії.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року по справі № 400/9431/23, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький