Справа № 440/12212/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 р. Справа № 440/12212/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, по справі № 440/12212/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті з 01.08.2023 пенсії позивача без обмеження її максимального розміру у відповідності до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести з 01.08.2023 перерахунок та виплату йому пенсії без обмеження її максимального розміру та з урахуванням фактично виплачених сум пенсії.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2023залишено без задоволення позов.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказав, що здійснюючи перерахунок пенсії на виконання судового рішення, відповідачем здійснено обмеження його пенсії максимальним розміром. Вказані обставини не заперечуються відповідачем, оскільки листом від 15.08.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області позивачу відмовлено у перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку у ГУПФ, де з 2014 отримує пенсію за вислугу років відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі №440/4618/23 зобов`язано ГУПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 без обмеження максимальним розміром, із врахуванням раніше виплачених сум.

Іншим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 у справі №440/5024/23 суд зобов`язав ГУПФ нарахувати та виплатити з 01.03.2022 позивачу щомісячну доплату відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання судових рішень ГУПФ здійснило перерахунок пенсії позивача з 01.03.2023. Загальний розмір нарахованої позивачу пенсії склав 23820,90 грн., проте до виплати з 01.08.2023 була призначена пенсія у розмірі 21820,90 грн., тобто із застосуванням величини максимального розміру пенсії з урахуванням рішення суду від 24.05.2023 у справі №440/4618/23.

В цей же перерахунок увійшла доплата до пенсії, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713. Проте така доплата фактично не виплачується, як це видно з протоколу перерахунку пенсії позивача з 01.03.2023.

01.08.2023 позивач через веб-портал Пенсійного фонду України звернувся до відповідача із заявою щодо виконання рішень Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі №440/4618/23 та від 14.06.2023 у справі №440/5024/23, у відповідь на яку відповідач листом від 15.08.2023 повідомив про те, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі №440/4618/23 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.03.2023 без обмеження максимальним розміром, із урахуванням раніше виплачених сум та нараховано доплату пенсії за рішенням суду за період з 01.03.2023 по 31.07.2023 у розмірі 4454,50 грн. Виплату пенсії, перераховану на виконання рішення суду, розпочато з 01.08.2023 в розмірі 21 820,90 грн. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 у справі №440/5024/23 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.03.2022 та встановлено щомісячну доплату відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", нараховано доплату пенсії за рішенням суду за період з 01.03.2022 по 31.07.2023 у розмірі 1827,30 грн. Одночасно зазначено, що зобов`язання щодо проведення перерахунку пенсії з 01.03.2022 без обмеження максимальним розміром в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 у справі №440/5024/23, відсутні. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 по справі №440/4618/23 не зобов`язано органи Пенсійного фонду переглядати розмір виплачуваної пенсії в подальшому. Таким чином, пенсія без обмеження максимальним розміром встановлена в розмірі, визначеному на дату перерахунку пенсії, що зазначена в рішеннях суду, а саме 01.03.2023. Рішення суду виконано в межах покладених на ГУПФ зобов`язань та з урахуванням норм чинного законодавства.

Не погоджуючись із правомірністю дій пенсійного органу в частині обмеження пенсійних виплат максимальним розміром, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу правомірності дій відповідача щодо обмеження максимальним розміром (10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність) пенсії позивача.

Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (надалі також Закон № 2262-XII) визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі.

Стаття 10 Закону № 2262-XII передбачає, що призначення і виплата пенсій, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 (далі - Закон № 848-VIII) статтю 43 Закону № 2262-XII доповнено частиною 7 про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016.

Згідно із пунктом другим резолютивної частини Рішення № 7-рп/2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону № 2262-XII втратила чинність з дня ухвалення КСУ цього Рішення.

Таким чином з 20.12.2016 частина сьома статті 43 Закону № 2262-XII є нечинною.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 (далі - Закон № 1774-VIII), який відповідно до «Прикінцевих положень» цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону № 2262-XII слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином буквальне розуміння змін, внесених Законом № 1774-VIII, з урахуванням Рішення № 7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262-XII відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Наведене означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону № 2262-XII не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Тобто внесені Законом № 1774-VIII до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Отже з 20.12.2016 обмеження максимальним розміром пенсії є протиправним та відповідно є протиправними дії відповідача щодо обмеження призначеної позивачу пенсії.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Закон № 2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.

Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-XII, яка визнана неконституційною з 20.12.2016, а тому неможливо стверджувати, що з указаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень статті 2 Закону № 3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону № 2262-XII.

Застосування положень Закону № 3668-VI по відношенню до військовослужбовців фактично суперечить висновкам Конституційного Суду України, викладеним у Рішенні № 7-рп/2016 від 20.12.2016, яким установлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає статті 17 Конституції України та зазначено, що висновки у цій справі не спростовують можливість застосування норм Закону № 3668-VI по відношенню до осіб, щодо яких положення про обмеження виплати пенсії в максимальному розмірі встановлено іншими спеціальними Законами, які у встановленому порядку неконституційними не визнано.

Вказана вище правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 9 листопада 2020 року у справі № 813/678/18 та 9 лютого 2021 року у справі № 640/2500/18.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що вчинення відповідачем дій щодо перерахунку і виплаті пенсії позивачу з обмеженням граничного розміру пенсії є такими, що не ґрунтуються на законі. Зокрема, в даному випадку такі дії за своєю суттю є звуженням обсягу прав позивача та позбавленням його права на соціальний захист у повному обсязі як це передбачено законодавством, яке регулює спірні правовідносини.

Відтак, зважаючи на те, що до пенсії позивача не підлягає застосування обмеження максимальним розміром пенсії, що не може перевищувати десять прожиткових мінімумів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно при здійсненні перерахунку застосовано вказані обмеження.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження максимальним розміром.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдізпроти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (ToscutaandOthers v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром з 01.08.2023 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.08.2023 перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 по справі № 440/12212/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження з 01.08.2023 розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.08.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко