Справа № 160/11811/23
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати неправомірними дії Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, закону від 15.01.2011), та не зарахування періоду навчання в Запорізькому національному університеті з 15.08.1999 по 21.06.2003, а також неврахування періоду роботи з 15.08.1999 по 21.02.2006 на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ;
- зобов`язати повторно розглянути питання призначення пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі його заяви від 16.11.2022, відповідно до норм ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) та прийняти рішення за результатами її розгляду, з урахуванням висновків суду.
Ухвалою суду від 05.06.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі; призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
10.07.2023 до суду через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, під час розгляду заяви позивача діяв лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняв дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримувався встановленої законом процедури, обирав лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
17.07.2023 позивач через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, в якій підтримав доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог.
Ухвалою суду від 05.06.2023 витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача.
Витребувані судом документи відповідачем надані не були.
Згідно з ч.9 ст.80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмову у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем також залишити позовну заяву без розгляду.
З огляду на ненадання відповідачем витребуваних судом документів, а також, враховуючи положення зазначеної норми процесуального закону, суд розглядає справу за наявними в ній доказами.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Поряд з цим, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
16.11.2022 ОСОБА_1 (позивач) звернувся до органів пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії, як працівнику органів прокуратури.
Рішенням від 25.11.2023 №64, яке прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії.

У рішенні, з-поміж іншого, зазначено таке.

Згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VIII від 14.10.2014 (далі Закон) прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу на посадах прокурорів не менше 15 років.

Стаж за вислугу років становить 21 рік 05 місяців 01 днів.

Спеціальний стаж особи становить 14 років 01 місяць 28 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період навчання в Запорізькому національному університеті згідно з дипломом спеціаліста НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про період навчання, форму навчання.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

А також для врахування періоду з 15.08.1999 по 21.02.2006 надати довідку, що робота була на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ та для врахування цього періоду до страхового стажу потрібна уточнююча довідка.

Позивач не погоджується із зазначеним вище рішенням органів пенсійного фонду, вважає його протиправним, тому й звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.

Питання пенсійного забезпечення прокурорів та працівників прокуратури врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015 (далі - Закон №1697-VII).

Відповідно до статті 15 Закону №1697-VII прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4) заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 7) прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 8) керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 10) заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 13) прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 14) керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 16) заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 17) керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).

Згідно з частиною 1 статті 86 Закону №1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Відповідно до частини 6 статті 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

слідчими, суддями;

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України;

на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Частиною 8 статті 86 Закону №1697-VII визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які, в тому числі, безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури.

Таким чином, на час звернення позивача за призначенням пенсії чинним законодавством передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

При цьому, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону №1697-VII, зараховується час роботи, з-поміж іншого, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, а також на посадах слідчого.

Так, згідно з оскаржуваним рішенням органів пенсійного фонду до страхового стажу позивача не зараховано період навчання в Запорізькому національному університеті згідно з дипломом спеціаліста НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про період навчання, форму навчання.

Суд зазначає, що відповідно до диплома позивача Серія НОМЕР_2 від 21.06.2003, ОСОБА_1 закінчив у 2003 році Запорізький юридичний інститут Міністерства внутрішніх справ України і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію спеціаліста-юриста. Згідно з додатком до цього диплома, позивач навчався за денною формою навчання з 15 серпня 1999 року по 21 червня 2003 року.

Як видно з розрахунку стажу позивача (Форма РС-право), період з 15.08.1999 по 31.12.2003 зарахований до стажу позивача як військова служба. Отже, до стажу позивача зарахований період з 15.08.1999 по 31.12.2003, який повністю включає період навчання у Запорізькому юридичному інституті Міністерства внутрішніх справ України.

Також в оскаржуваному рішенні вказано, що для врахування періоду з 15.08.1999 по 21.02.2006 необхідно надати довідку про те, що робота була на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ та для врахування цього періоду до страхового стажу потрібна уточнююча довідка.

Суд зазначає, що спірний період з 15.08.1999 по 21.02.2006 включає період, який вже зарахований до стажу позивача як військова служба, а саме період з 15.08.1999 по 31.12.2003. Згідно з розрахунком стажу позивача (Форма РС-право), інша частина періоду спірного періоду з 01.01.2004 по 21.02.2006 не зарахована органами пенсійного фонду ні до страхового стажу позивача, ні до стажу за вислугу років.

Так, згідно з трудовою книжкою позивача, Серія НОМЕР_3 , позивач 15.08.1999 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ (УМВС в Запорізькій області), а 21.02.2006 був звільнений з органів внутрішніх справ.

Відповідно до послужного списку ОСОБА_1 №М-089508, наказом ЗЮІ від 21.06.2003 №58 о/с позивачу присвоєно звання лейтенант міліції, наказом від 30.06.2005 №281 о/с позивачу присвоєно звання старший лейтенант поліції; з 21.06.2003 по 14.08.2003 позивач обіймав посаду дізнавача відділення дізнання Токмацького міськрайонного відділу УМВС України в Запорізькій області, з 14.08.2003 по 21.02.2006 позивач перебував на посаді слідчого слідчого відділення Токмацького міськрайонного відділу УМВС України в Запорізькій області.

Відповідно до частин 1, 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

З установлених вище обставин щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання в Запорізькому національному університеті та періоду роботи позивача з 15.08.1999 по 21.02.2006, суд робить висновок про те, що під час прийняття цього рішення відповідач діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Так, в оскаржуваному рішенні відповідач зазначає, що для врахування періоду з 15.08.1999 по 21.02.2006 необхідно надати довідку про те, що робота була на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ та для врахування цього періоду до страхового стажу потрібна уточнююча довідка. У той же час, цей період з 15.08.1999 по 21.02.2006 складається: з періоду навчання позивача у Запорізькому національному університеті з 15.08.1999 по 21.06.2003, який згідно з рішенням не зарахований, оскільки відсутня інформація про період навчання, форму навчання, та періоду з 21.06.2003 по 21.02.2006, до якого, в свою чергу, входить період роботи позивача на посаді дізнавача з 21.06.2003 по 14.08.2003, та на посаді слідчого з 14.08.2003 по 21.02.2006.

Отже, обставини незарахування стажу позивача, які вказані в оскаржуваному рішенні органів пенсійного фонду протирічать розрахунку стажу позивача, здійсненому тим же органом пенсійного фонду, який і прийняв оскаржуване рішення.

До того ж, у рішенні відповідач взагалі не навів висновок щодо підстав відмови у призначенні пенсії позивачу.

З огляду на все викладене, суд дійшов висновку про те, що рішення відповідача, яке оскаржує у цій справі позивач є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

До матеріалів справи позивачем надано довідку від 27.04.2023 №1/330лк голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, у тому числі про те, що у період з 21.06.2003 по 21.02.2006 позивач перебував на посадах середнього начальницького складу органів внутрішніх справ.

Суд не надає оцінки вказаній вище довідці, оскільки вона складена вже після розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяви позивача про призначення пенсії. Водночас, суд зазначає, що довідка може бути врахована під час повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Також, пунктом 3.3 розділу 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) встановлено, що орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Згідно з пунктами 4.1., 4.2 Порядку №22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

При прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення з відповідними запитами до установ, підприємств, організацій.

До того ж, у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а Верховний Суд зазначив про те, що орган, що призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви, прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, органи Пенсійного фонду України в межах своїх повноважень зобов`язані розглянути та, за необхідності, перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів.

Проте, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази на підтвердження того, що органами пенсійного фонду вживались відповідні заходи, направлені на всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих позивачем документів.

Водночас, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Таким чином, на цей час органи Пенсійного фонду України, відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплату пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.11.2022 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (у редакції, що діяла до 01 жовтня 2011 року) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 процентів від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 процентів місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ. Зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років.

З 15.07.2015 стаття 50-1 Закону № 1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI.

Оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії у листопаді 2022 року, суди зазначає, що спірні правовідносини підлягають вирішенню за нормами Закону № 1697-VIІ.

Із доводів позовної заяви видно, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції Закону №2663-ІІІ), позивач пов`язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. На переконання позивача, подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону № 1697-VII, призвела до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії, що в свою чергу свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

Суд уважає безпідставним посилання позивача на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав, не повинні застосовуватися, оскільки у період дії статті 50-1 Закону № 1789-XII (у редакції Закону №2663-ІІІ), чинній до 30.09.2011, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Проте станом на 30.09.2011 у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому у період дії статті 50-1 Закону № 1789-XII, у редакції від 26.07.2001, позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років.

Відтак, при прийнятті Закону № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 265/6322/16-а, від 11.06.2020 у справі № 265/2627/17 та від 08.11.2021 у справі № 404/5325/17, від 08.08.2022 у справі № 640/3085/19, від 29.11.2023 у справі №640/20585/18.

Так, з розрахунку стажу позивача (Форма РС-право) видно, що періоди роботи позивача з 07.03.2006 по 04.05.2020 зараховані як періоди перебування на посадах слідчого і прокурора, всього стаж складає 14 років 01 місяць 28 днів.

У зазначений вище період, згідно з трудовою книжкою, позивач працював:

Прокуратура Запорізької області

3) 07.03.2006 прийнятий помічником Токмацького міжрайонного прокурора;

4) 09.08.2006 призначений на посаду старшого слідчого Токмацької міжрайонної прокуратури;

5) 10.02.2011 прийнята присяга працівника прокуратури;

6) 10.07.2012 призначений на посаду старшого прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури;

7) 05.02.2014 призначений на посаду прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури;

8) 09.04.2014 призначений на посаду старшого прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури;

9) 15.12.2015 призначений на посаду прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури;

10) 04.05.2020 звільнений із займаної посади та з органів прокуратури Запорізької області, за угодою сторін (пункт 1 частини 1 статті 36 КЗпП України).

Отже, відповідачем були повністю враховані наявні у трудовій книжці позивача періоди його роботи на посадах прокурора та слідчого прокуратури, всього відповідачем за цей період з 07.03.2006 по 04.05.2020 нараховано стажу 14 років 01 місяць 28 днів, який є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ст.86 Закону №1697-VII, згідно з якою стаж роботи на посадах прокурорів повинен становити не менше 15 років.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону від 15.11.2011).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає, що позовні вимоги у цій справі є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).

З огляду на викладене, а також часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 357,87 грн.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії № 64 від 25.11.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) від 16.11.2022 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 357 (триста п`ятдесят сім) грн 87 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ).

Суддя Н.В. Кучугурна