Справа № 520/20861/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 р. Справа № 520/20861/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 03.10.23 по справі № 520/20861/23

за позовом ОСОБА_1

до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні, яка полягає у не нарахуванні та невиплати додаткової грошової винагороди у розмірі до 100 000 грн відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії военного стану» за період з 05.08.2022 по 28.10.2022 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, закладах охорони здоровя, включаючи час переміщення з одного лікувального закладу охорони здоровя до іншого;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії военного стану» за період з 05.08.2022 по 28.10.2022 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, закладах охорони здоровя, включаючи час переміщення з одного лікувального закладу охорони здоровя до іншого;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період 24.11.2022 по день фактичної виплати належних сум додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям , особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії военного стану» за період з 05.08.2022 по 28.10.2022 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, закладах охорони здоровя, включаючи час переміщення з одного лікувального закладу охорони здоровя до іншого.

Позовні вимоги обгрунтовав тим, що проходив службу у ХНУПС ім.Івана Кожедуба, у період з 24.02.2022 по 08.04.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у м. Харкові, що підтверджується довідкою ХНУПС від 23.01.2023, яка надана на підставі витягу з журналу бойових дій 2 стрілецького батальону ХНУПС (інв..№59/51-294дск), витягу з наказу начальника ХНУПС від 23.02.2022 № 6дск, відповіддю відповідача від 06.07.2023р., витягом з наказу ХНУПС від 23.02.2022р. №6дск та від 08.04.2022№43дск. Під час участі у вищевказаних заходах отримав психологічні травми, внаслідок чого був на стаціонарному лікуванні.За результатами ВЛК визнано непридатним до військової служби внаслідок захворювання, що пов`язане з захистом Батьківщини. В період проходження стаціонарного лікування, при переході з одного лікарського закладу до іншого, в період з 05.08.2022 по 28.10.2022р. додаткова винагорода пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні не виплачувалася, та нре була нарахована та виплачена при звільненні, що підтверджується грошовим атестатом. Вважаючи дії відповідача протиправними звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі до 100 000 грн відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії военного стану» за період з 05.08.2022 по 28.10.2022 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікувального закладу охорони здоровя до іншого.

Зобов`язано Харківський Національноий університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі до 100 000,00 грн (сто тисяч гривень), відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії военного стану» за період з 05.08.2022 по 28.10.2022 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, закладах охорони здоровя, включаючи час переміщення з одного лікувального закладу охорони здоровя до іншого.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. є довідка про отримане поранення яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини.

У Довідці обов`язково зазначати інформацію про поранення (дату отримання, вид, характер і локалізацію поранення, які вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста, обставини, за яких було отримано поранення під час захисту Батьківщини із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм, підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення військовослужбовцем, виданий на підставі журналу бойових дій, бойового донесення тощо).

Представник відповідача зазначає, що за відсутності події отримання ОСОБА_1 саме порання під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України у період з 24.02.2022 р. по 08.04.2022 р., в Університету були відсутні правові підстави для оформлення Довідки про отримане поранення за формою, наведеною у Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 р. №402.

На переконання представника відповідача, у період з 05.08.2022 р. по 28.10.2022 р. позивач проходив стаціонарне лікування у зв`язку з діагнозами, які є захворюванням, а не пораненням, а тому в Університету не було необхідних фактичних та правових підстав для внесення позивача до наказів щодо виплати йому додаткової винагороди.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Водночас, ст. 245 КАС України встановлено спеціальні способи захисту порушених прав, які застосовуються за наявності встановлених судом певних обставин, індивідуально в кожному окремому випадку.

Обираючи між загальними способами захисту права (передбаченими законодавством) або спеціальними, адміністративним судам необхідно не допустити зловживання правом на захист та порушення прав відповідачів, багаторазове порушення справ за тими ж самими по суті, але формально відмінними вимогами, а також не ускладнити виконання рішень у справах.

Тобто, встановивши порушене право заявника, суд має захистити його право, а з іншого боку, суд не повинен допустити хаосу у правозастосуванні.

Отже позивач наголошує, що саме на відповідача приписами чинного законодавства України покладено обов`язок провести повний розрахунок із позивачем саме у день звільнення останнього з військової служби, відсутність проведення такого розрахунку є наслідком протиправної бездіяльності відповідача, а отже наявність вини останнього.

На переконання позивача, спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці осіб військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, до правовідносин, з приводу яких подано позов, у даній частині підлягають застосуванню норми статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько- експертної, медичної) комісії.

Позивач наголошує, що самою же нормою п.1 Постанови 168 вказано, що підставою для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з: пораненням; контузією; травмою; каліцтвом, пов`язаним із захистом Батьківщини, із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Тобто, не лише наявність поранення, пов`язаного із виконанням вищеозначених заходів та стаціонарним лікуванням внаслідок такого поранення, є підставою для виплати додаткової грошової допомоги у збільшеному розмірі.

На переконання позивача, ним надано всі підтверджуючі докази розповсюдження на нього Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в частині нарарахуванні та виплаті додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000 грн. у період перебування на лікуванні у зв`язку з психологічною травмою, що пов`язана із захистом Батьківщини, оскільки така отримана у період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв язку з військовою агресією російської федерації проти України, тому він мав право на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у вищевказаний період.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 17.11.2022 № 864 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у відставку відповідно до п.п. «б» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоровя).

Наказом начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 24.11.2022 за № 328 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу.

Грошовим атестатом Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба підтверджені виплати ОСОБА_1 наступних видів грошового забезпечення:-оклад за військове звання, посадовий оклад,надбавка за вислугу років, щомісячні додаткови види грошового забезпечення, грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, матеріальна допомога, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби,індексацію грошового забезпечення, виплачено додаткову винагороду у сімі 30 000,00 грн на період дії военного стану пропорційно дням участі з 01.11.2022 по 24.11.2022, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії военного стану».

З наданої довідки Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 06.07.2023 за №350/176/51-294/70 вбачається, що ОСОБА_1 був на лікуванні з 05.08.2022 по 31.08.2022 у державній установі «Інститут неврології, психіатрії та наркології» у відділенні клінічної, соціальної та дитячої психіатрії м.Харкова, що підтверджено випискою № 1621; з 31.08.2022 по 15.09.2022 у медичній частині в/ч НОМЕР_1 виписка №1130.

Зазначеною довідкою вказано, що ОСОБА_1 нараховувалася та виплачувалася додаткова грошова винагорода у розмірі 30 000,00 грн в розрахунку на місяць, натомість грошова винагорода у розмірі 100000,00грн. за періоди його лікування пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоровя не виплачувалася.

Матеріали справи містять свідоцтво про хворобу №958-п, з якого вбачається, що 28.10.2022р. госпітальна військово-лікарська комісія психоневрологіческого профілю НВМК «ГВКГ» за розпорядженням начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба провела огляд ОСОБА_1 . На підставі обстеження діагностовано: «Стійкий різко виражений тривожно-депресивний розлад ассаціований з бойовою психічною травмою з панічними нападами та інсомнічним синдромом». Захворювання, Так, пов`язані із захистом Батьківщини. На підставі ст.17-а графи ІІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не включено позивача до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Крім того суд першої інстанції, дійшов висновку, що позовні вимоги, про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період 24.11.2022р. по день фактичної виплати належних сум додаткової винагороди у розмірі 100000грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії военного стану» за період з 05.08.2022р. по 28.10.2022р. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, закладах охорони здоровя, включаючи час переміщення з одного лікувального закладу охорони здоровя до іншого, є передчасними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною дев`ять статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (даліЗакон № 2232-XII) військовослужбовціце особи, які проходять військову службу. Звання солдат відноситься до рядового складу посад військовослужбовців (стаття 5 Закону № 2232-XII).

У статті 1-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (даліЗакон № 2011-XІІ) визначено, що законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 9 Закону № 2011-XІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Так, на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» і від 24 лютого 2022 року № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв Постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

01 квітня 2022 року постановою Кабінету Міністрів України № 400 внесено зміни до зазначеної Постанови № 168, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, якіу зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини,перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2022 року № 400 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача, стосовно того, що позивач не отримав поранення, а проходив стаціонарне лікування у зв`язку з діагнозами, які є захворюванням, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 Постанови 168 в редакції, на час позовного періоду, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно- стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько- експертної, медичної) комісії.

Таким чином, самою же нормою п.1 Постанови 168 вказано, що підставою для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з: пораненням; контузією; травмою; каліцтвом, пов`язаним із захистом Батьківщини, із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тобто, не лише наявність поранення, пов`язаного із виконанням вищеозначених заходів та стаціонарним лікуванням внаслідок такого поранення, є підставою для виплати додаткової грошової допомоги у збільшеному розмірі.

У даному випадку має місце тяжка психологічна травма, що підтверджено матеріалами справи, відтак, на позивача розповсюджується дія вказаної норми щодо права на отримання додаткової грошової допомоги у збільшеному розмірі.

Отже, особи, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії включаються до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень.

З матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах. Свідоцтвом про хворобу №958-п, в госпітальної військово-лікарської комісії психоневрологіческого профілю НВМК «ГВКГ» на підставі обстеження ОСОБА_1 28.10.2022р., діагностовано: «Стійкий різко виражений тривожно-депресивний розлад ассаціований з бойовою психічною травмою з панічними нападами та інсомнічним синдромом». Захворювання, Так, пов`язані із захистом Батьківщини. На підставі ст.17-а графи ІІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції, що за весь час перебування позивача на лікуванні відповідачем має бути виплачена збільшена до 100 000 грн. додаткова винагорода пропорційно часу такого лікування, отже відповідачем безпідставно не включено позивача до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період 24.11.2022 по день фактичної виплати належних сум додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям , особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії военного стану» за період з 05.08.2022 по 28.10.2022 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, закладах охорони здоровя, включаючи час переміщення з одного лікувального закладу охорони здоровя до іншого, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19, в якій сформовано наступний правовий висновок.

Синтаксичний розбір текстуального змісту ст. 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Таким чином, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Колегією суддів у цій справі встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не було здійснено повного розрахунку при звільненні, а остаточний розрахунок із позивачем у зв`язку із звільненням з військової служби у відставку відповідно до п.п. "б" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (за станом здоров`я), відповідачем ще не проведено.

Слід звернути увагу, що на момент подання цього позову та ухвалення судового рішення, що переглядається, відповідач не провів повного розрахунку із позивачем, оскільки як підтверджується матеріалами справи, відповідач не здійснив перерахунок та виплату збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди ОСОБА_1 пропорційно часу лікування за весь час перебування позивача на лікуванні.

Відтак, колегія суддів вважає, що на момент розгляду цієї справи не є можливим встановити розмір усіх належних звільненому працівникові сум, що є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення на користь позивача з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, який обчислюється за весь період протиправної затримки виплати належних йому коштів до проведення повного розрахунку з ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 року по справі № 520/20861/23, відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача чи відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 по справі № 520/20861/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва