Справа № 280/5494/23
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 грудня 2023 року Справа № 280/5494/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач), відповідно до якого позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Київській області від 25 січня 2022 року №18, прийняте на заміну рішення про призначення пенсії від 05 листопада 2021 року, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком на пільгових умовах, призначеної з 03 листопада 2021 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 виплати пенсії за віком на пільгових умовах, призначеної з 03 листопада 2021 року із урахуванням вже виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 03 листопада 2021 року позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 1, проте у березні 2023 року йому стало відомо про те, що 25 січня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області прийнято рішення № 18, яким позивачу, після проведення перевірки документів, припинено виплату пенсії у зв`язку із виключенням з раніше зарахованих до спеціального стажу періодів роботи з 11 липня 1996 року по 10 жовтня 1996 року та з 03 грудня 2009 року по 30 вересня 2021 року у зв`язку із відсутністю копій наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці. Вищезазначене рішення про припинення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1 позивач вважає протиправним, таким, що не відповідає критеріям розумності та підлягає скасуванню в судовому порядку. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 24 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із пропущенням строку звернення до суду із позовом.

03 серпня 2023 року позивачем, на виконання вимог вищезазначеної ухвали судді, до суду подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке містить належне обґрунтування щодо підстав пропуску строку звернення до суду із позовом в адміністративній справі № 280/5494/23.

Ухвалою суду від 04 серпня 2023 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовом в адміністративній справі № 280/5494/23, поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом в адміністративній справі № 280/5494/23, а також відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

24 серпня 2023 року відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву у якому заперечує проти задоволення позову. Вказує, що оскаржуване в адміністративній справі рішення приймалось відповідачем 2. При цьому, вважає, що відповідач -2 припиняючи виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 позивачу діяв правомірно, оскільки у ОСОБА_1 відсутній необхідний пільговий стаж за Списком № 1. У задоволенні позову просить відмовити.

31 серпня 2023 року відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що за результатами додаткової перевірки органом пенсійного фонду виявлено відсутність наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці за період роботи позивача з 11 липня 1996 року по 10 жовтня 1996 року та з 03 грудня 2009 року по 30 вересня 2021 року, у зв`язку із чим дані періоди роботи було виключено із пільгового стажу позивача та припинено йому виплату пенсії. З огляду на вказане, відповідачем 2 правомірно прийнято рішення на заміну рішення про призначення пенсії від 05 листопада 2021 року, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Вказує, що право на одержання пенсії позивач отримає 04 липня 2028 року. З огляду на вказане, просить у задоволенні позову відмовити.

На підставі наданих сторонами письмових доказів судом встановлено такі обставини.

Як слідує з матеріалів справи, позивач, ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області 25 липня 1995 року.

03 листопада 2021 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

У березні 2023 року позивачу стало відомо про припинення йому виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, у зв`язку із чим він звернувся за роз`ясненнями до Головного управління ПФУ в Запорізькій області.

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 27 березня 2023 року №0800-0204¬8/18090 позивача повідомлено про те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 25 січня 2022 року №18 на заміну рішення про призначення пенсії від 05 листопада 2021 року заяву позивача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах переглянуто, в призначенні пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - відмовлено.

До вказаного листа відповідачем-1, зокрема, надано копію рішення від 02 листопада 2021 року № 18, якою відповідачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 у зв`язку із незарахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 11 липня 1996 року по 10 жовтня 1996 року та з 03 грудня 2009 року по 30 вересня 2021 року з огляду на відсутність копій наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці.

Також, надано копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 25 січня 2022 року №18 на заміну рішення про призначення пенсії від 05 листопада 2021 року, яким позивачу призначено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. Згідно вказаного рішення стаж за Списком № 1 становить 12 років 4 місяці 21 день, пільговий стаж роботи 11 років 9 місяців 9 днів. Документами підтверджено право позивача на зниження пенсійного віку на 10 років. Відтак, право на пенсійну виплату позивач матиме з 04 липня 2028 року.

Не погодившись з такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо припинення виплати раніше призначеної пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Так, відповідно до частини 1 цієї статті, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини 2 статті 45 зазначеного Закону пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

За приписами статті 47 Закону № 1058-VI, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Стаття 46 Закону № 1058-VI регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрат.

Виключно цим Законом № 1058-IV визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування (стаття 5 Закону №1058-IV).

Підстави припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано статтею 49 Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини 1 зазначеної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить, що виплата пенсії припиняється лише на підставі відповідного рішення територіальних органів Пенсійного фонду або суду.

Так, згідно оскаржуваного в адміністративній справі № 280/5494/23 рішення, з урахуванням відзивів на позовну заяву та доказів, доданих позивачем до позовної заяви, підставою для припинення позивачу виплати пенсії та не зарахування до пільгового стажу за Списком 1 періодів роботи з 11 липня 1996 року по 10 жовтня 1996 року та з 03 грудня 2009 року по 30 вересня 2021 року слугувала відсутність копій наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці.

Стосовно відсутності копій наказів на підтвердження факту проведення атестації робочого місця як підстави як для не зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу позивача за Списком 1, що, у свою чергу, як наслідок слугувало підставою для припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 6 Порядку №442 встановлено, що атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 442 результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Пунктом 4 Порядку № 442 передбачено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Крім того, обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Так, Велика палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року сформулювала правовий висновок, згідно з яким, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем 2 протиправно прийнято рішення від 25 січня 2022 року № 18, яким позивачу припинено виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, у зв`язку із чим вказане рішення підлягає скасуванню.

Окрім, того, враховуючи підстави припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1, виплата такої пенсії має бути відновлена відповідачем - 2 з дня припинення такої виплати.

При цьому, вимоги позивача про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком на пільгових умовах, призначеної з 03 листопада 2021 року, не підлягають задоволенню, оскільки припинення виплати пенсії позивачу було здійснено за рішенням іншого суб`єкта владних повноважень, а саме, - Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.

Також суд зазначає, що з урахуванням Порядку № 22-1 виплата пенсії здійснюється органом пенсійного фонду за місцем проживання пенсіонера, в даному випадку Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

При зверненні до суду позивачем понесено судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 858,88 грн.

Враховуючи висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають стягненню на його користь у розмірі 429,44 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача -2 як суб`єкта владних повноважень, яким прийнято протиправне рішення у відношенні позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області від 25 січня 2022 року №18, прийняте на заміну рішення про призначення пенсії від 05 листопада 2021 року, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, призначеної з 03 листопада 2021 року з дати її припинення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплати ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, призначеної з 03 листопада 2021 року з дати поновлення її виплати Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області на виконання судового рішення в адміністративній справі № 280/5494/23, із урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 429,44 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-б; .

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, місцезнаходження: 08500, Київська область, місто Фастів(з), вулиця Саєнка Андрія, будинок 10, .

Повне судове рішення складено 21 грудня 2023 року.

Суддя Д.В. Татаринов