Справа № 945/1481/21
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 945/1481/21

Головуючий в 1 інстанції: Войнарівський М.М. Дата і місце ухвалення 25.10.2023 р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

11.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 № 837351 від 01.08.2021 року за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2023 року позов задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18№837351 від 01.08.2021 року про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зарічне Миколаївського району Миколаївської області; зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт № НОМЕР_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Закрито справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просив скасувати рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2023 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

11.12.2023 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності у зв`язку з неможливістю прибуття до судового засідання.

Крім того, 11.12.2023 року від представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України також надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача.

Справа розглянута в порядку письмового провадження згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якої суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2021 року відносно позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №837351, якою було притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно змісту вказаної постанови, позивач, 01.08.2021 року керуючи транспортним засобом RENAULT MAGNUM 440, номерний знак НОМЕР_3 в м. Миколаєві по пр. Богоявленському, не пред`явив на законну вимогу водійське посвідчення відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР України, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що відповідачем не доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1-126) тощо.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР), порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

В ході розгляду даної справи встановлено, що відповідачем було винесено відносно ОСОБА_1 постанову по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із порушенням ним п. 2.1 "а" ПДР України, відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За правилами п.п. «а» п. 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Зі змісту ч. 1 ст.126 КУпАП вбачається, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В свою чергу, згідно частин 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказував на те, що перевірка наявності у позивача посвідчення водія відповідної категорії здійснювалась у зв`язку з порушенням ним розпорядження виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.07.2021 року № 601 «Про заборону руху та внесення змін в організацію дорожнього руху транспортних засобів».

Дослідженням наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.07.2021 року № 601 «Про заборону руху та внесення змін в організацію дорожнього руху транспортних засобів» було вирішено заборонити рух на території міста Миколаєва вулицями та автомобільними дорогами загального користування, в тому числі державного значення, з 06:00 до 22:00 транспортними засобами, загальною фактичною масою понад 10 т, починаючи з 14.07.2021 року, на строк проведення ремонтних робіт, на умовах передбачених законодавством.

Пунктом 2 вказаного рішення доручено Управлінню патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції здійснювати контроль за дотриманням заборони руху на території міста Миколаєва вулицями та автомобільними дорогами загального користування, у тому числі державного значення, з 06:00 до22:00 транспортними засобами, загальною фактичною масою понад 10 т, починаючи з 14.07.2021 року, на строк проведення ремонтних робіт.

Вказане рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.07.2021 року № 601 на момент зупинки транспортного засобу позивача було чинним та підлягало виконанню.

З наданих відповідачем відеозаписів з нагрудного відеореєстратора поліцейського вбачається, що подія за участю позивача відбувалась 01.08.2021 року близько 13:00, тобто у заборонений рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради час для руху транспортних засобів, та позивач був зупинений патрульною поліцією саме у зв`язку із порушенням заборони руху, передбаченої рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.07.2021 року № 601 «Про заборону руху та внесення змін в організацію дорожнього руху транспортних засобів», що надавало право посадовій особі поліції здійснити заходи контролю щодо наявності посвідчення водія відповідної категорії.

Як зазначено вище, оскаржувана постанова про накладення на позивача стягнення була прийнята у зв`язку з ненаданням позивачем на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії.

Колегія суддів вказує, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з її правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.

В даному випадку у підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення Управлінням патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції було надано до суду компакт-диск із наявними відеозаписами з портативного відеореєстратора поліцейського, закріпленого на форменому одязі (боді-камери поліцейського).

Суд першої інстанції визнано наданий відповідачем відеозапис неналежним доказом по справі, однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 73-76 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (ч. 4 ст. 77 КАС України).

Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII Про Національну поліцію (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух і здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно із статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевірку документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Частиною 1 статті 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, як фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Згідно Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкції № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

Відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції № 1026, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

Пунктом 2 Розділу ІІ Інструкції № 1026 встановлено, що портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Згідно п. 4 Розділу ІІ Інструкції № 1026 під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Таким чином, здійснення працівниками поліції при виконанні ним службових обов`язків відеофіксації подій, в тому числі правопорушення, за допомогою технічних засобів, розміщених на форменому одязі регламентовано нормами чинного законодавства України.

Оскільки використання поліцейськими портативних відеореєстраторів обумовлено саме нормами чинного законодавства, такі докази є належними, отриманими у спосіб визначений законом.

Крім того, однією із цілей використання поліцейськими технічних засобів є фіксування правопорушення, а тому відеозаписи з портативного відеореєстратора, розміщеного на форменому одязі поліцейського, є доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 72 КАС України, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З наданих Управлінням патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції відеозаписів з портативного відеореєстратора поліцейського, закріпленого на форменому одязі (боді-камери поліцейського), судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач дійсно на неодноразову вимогу поліцейського не пред`явив йому посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином надані відповідачем докази беззаперечно свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КАС України, оскільки містять всю необхідну інформацію про обставини скоєного правопорушення, які підлягають доказуванню при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Верховний Суд у своїх постановах у справах, предметом позову яких була правомірність постанови про накладення адміністративного стягнення неодноразово звертав увагу на те, що докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням всього викладеного вище колегія суддів вважає, що надані відповідачем докази відповідають вимогам статей 73-76 КАС України, є належними, достовірними та достатніми, а тому повинні бути прийняті до уваги при розгляді даної справи.

З огляду на підтвердження наданим відеозаписом факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що виразилось у непред`явленні на вимогу поліцейського посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, відповідач правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 126 КАС України.

Посилання позивача в якості підстави для скасування оскаржуваної постанови на те, що в ній відповідачем невірно вказано його прізвище, а саме « ОСОБА_2 », замість вірного « ОСОБА_3 », колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані обставини свідчать лише про допущення відповідачем явної описки при складанні постанови по справі про адміністративне правопорушення, та жодним чином не спростовують факту допущеного позивачем адміністративного правопорушення.

У поданому позові позивач також вказував на те, що у постанові зазначено про порушення ним п.п. «а» п. 2.1 ПДР, тоді як п.п. «а» п. 2.4 ПДР передбачає, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил та пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1.

Як вже зазначалось вище, п.п «а» п. 2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Положення п.п. «а» п. 2.4 ПДР зобов`язують водія на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

В даному випадку позивачем не було пред`явлено на вимогу поліцейського посвідчення на право керування транспортним засобом та не доведено дотримання вимог ПДР в частині зобов`язання мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом.

В оскаржуваній постанові поліцейський чітко вказав суть порушення, допущеного позивачем: не пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії, відповідальність за яке і передбачає ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому підстави вважати оскаржуваною постанову необґрунтованою та неправомірною відсутні.

В поданому позові позивач посилався на порушення інспектором патрульної поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, що виразилось у порушенні права на захист.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В свою чергу, відповідності до статті 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

В даному випадку будь-яких доказів виявлення позивачем бажання скористатись правовою допомогою при розгляді справи про адміністративне правопорушення, як то письмове клопотання, подане інспектору, який здійснював розгляд справи чи ін. докази, до суду надано не було.

З огляду на викладене в даному випадку відсутні підстави вважати, що інспектором патрульної поліції не забезпечено водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, та відповідно, відсутні підстави вважати, що інспектором будь-яким чином порушено право особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, на отримання правової допомоги.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, при прийнятті рішення у справі суд повинен надати оцінку доказам, які містять інформацію щодо предмету доказування, встановити на підставі таких доказів наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи все вищевикладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши всі обставини по справі колегія суддів доходить висновку, що постанова від 01.08.2021 року серії ДП18 № 837351 відповідає вимогам ст. 2 КАС України, винесена відповідачем правомірно та обґрунтовано, а тому скасуванню не підлягає, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Згідно ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2023 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 № 837351 від 01.08.2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук