Справа № 580/7667/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7667/23 Суддя (судді) першої інстанції: Альона КАЛІНОВСЬКА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Аліменка В.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області від 27.06.2023 №94 щодо відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати відповідача зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію, зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян», які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з часу виникнення права на призначення пенсії (з 03.01.2023 при виповненні 54 років).

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що з огляду на наявність у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), яке підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років, вказане надає право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області від 27.06.2023 №94 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити з 03.01.2023 ОСОБА_1 пенсію, зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян», які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та здійснити її виплату.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки факт постійного проживання чи роботи на території зони гарантованого добровільного відселення упродовж трьох років позивачем у період з 26.04.1986 по 01.01.1993 документально не підтверджено, то підстави для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що відповідачем не розмежовано інститут прописки (реєстрації) з місцем фактичного/тимчасового перебування/проживання, тому оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.08.1993 Київською обласною державною адміністрацією видане ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 як потерпілій від Чорнобильської катастрофи - громадянки, яка постійно працювала чи працює або проживала чи проживає в зоні посиленого (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986 році (категорія 3).

У свою чергу, позивач у період:

- з 01.09.1988 до 28.02.1991 навчалася у Немішаївському радгоспі - технікумі на денній формі навчання за ОКР «молодший спеціаліст» за спеціальністю «агрономія»;

- з 23.09.1988 до 01.03.1991 проживала та була зареєстрована у студентському гуртожитку Немішаївського радгосп - технікуму;

- з 03.03.1986 до 23.09.1988, з 06.03.1991 до 20.10.1998, з 17.11.1998 до 03.10.2001 проживала в АДРЕСА_1 , що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 23.07.1991 №106 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.07.1986 позивач: з 01.09.1985 до 24.07.1986 навчалася у СПТУ № 36 у м. Києві; з 25.07.1986 до 30.08.1988 - працювала перемотувачем нитки четвертого розряду текстильного цеху І віскозного виробництва у Київському виробничому об`єднанні «Хімволокно»; з 01.09.1998 до 28.02.1991 - навчалася у Немішаївському радгоспі - технікумі на агрономічному відділенні; з 01.04.1991 до 22.03.2002 - працювала завідуючою клубом с. Карпилівка; з 21.06.2002 до 05.08.2002 - отримувала допомогу по безробіттю у Переяслав-Хмельницькому міському центрі зайнятості; з 06.08.2002 - працювала кур`єром у приватному підприємстві Агрофірма Сомкова Долина (ППАФ «Сомкова Долина»); з 05.04.2006 до 29.02.2008 - працювала бухгалтер-касиром у Приватному підприємстві Агрофірма Сомкова Долина (ППАФ «Сомкова Долина»); з 01.03.2008 до 02.02.2009 - працювала бухгалтером у СП ТОВ «Нива Переяславщини»; з 24.03.2009 - отримувала допомогу по безробіттю у Переяслав-Хмельницькому міському центрі зайнятості; з 24.03.2009 - скорочена виплата допомоги по безробіттю у Переяслав-Хмельницькому міському центрі зайнятості; з 22.06.2009 до 18.03.2010 - отримувала допомогу по безробіттю у Переяслав-Хмельницькому міському центрі зайнятості; з 04.08.2010 до 10.03.2011 - працювала продавцем у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ; з 07.02.2012 до 04.02.2017 - працювала продавцем у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ; з 20.02.2017 до 13.07.2017 - отримувала допомогу по безробіттю у Переяслав-Хмельницькому міському центрі зайнятості; з 18.07.2017 - працювала техніком-технологом підрозділу зернова лабораторія у ПрАТ «Переяславський ЕКХП»; з 01.06.2019 - змінено посаду на технік-технолог зі зберігання та переробки зерна у ПрАТ «Переяславський ЕКХП»; з 01.07.2019 - переведена на посаду старшого техніка-технолога зі зберігання та переробки зерна у ПрАТ «Переяславський ЕКХП».

У зв`язку з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області рішенням від 11.01.2022 № у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, позивач звернулась з відповідним позовом до суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 в адміністративній справі №580/1075/23, яке набрало законної сили 18.04.2023, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 11.01.2022 №94 щодо відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку від 03.01.2022 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із урахуванням висновків суду у мотивувальній частині рішення.

На виконання вимог вищезазначеного рішення суду відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку від 03.01.2022 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийнято рішення від 27.06.2023 №94 щодо відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, яке мотивовано тим, що період проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить лише 1 рік 9 місяців 25 днів, тобто менше ніж 3 роки.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наявне у ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) за відсутності переконливих доказів зворотного підтверджує факт проживання останньої у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

У силу вимог ст. 1 Закону № 796-XII встановлено мету та основні завдання цього Закону, а саме, що він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Отже, метою та завданнями цього Закону є захист громадян, які постраждали внаслідок: 1) Чорнобильської катастрофи; 2) інших ядерних аварій та випробувань; 3) військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

При цьому, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 3 частини першої статті 11 Закону № 796-XII визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Відповідно до статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 01.01.1993 прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій; постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

У свою чергу, за правилами частини третьої статті 65 Закону №796-XII посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Аналіз вищевикладених норм свідчить про те, що документом, що підтверджує статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є відповідне посвідчення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює або проживав чи проживає в зоні посиленого (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986 році (категорія 3), серії НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з частиною третьою статті 54 Закону №796-XII обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У силу вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років до 31.12.2017.

Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема починаючи з 01.01.2018 до 31.12.2018 не менше 25 років із поступовим збільшенням страхового стажу на рік до 34 років, а починаючи з 01.01.2018 не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років, які народилися до 30.09.1956 (включно); 55 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1956 до 31.03.1957; 56 років, які народилися з 01.04.1957 до 30.09.1957; 56 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1957 до 31.03.1958; 57 років, які народилися з 01.04.1958 до 30.09.1958; 57 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1958 до 31.03.1959; 58 років, які народилися з 01.04.1959 до 30.09.1959; 58 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1959 до 31.03.1960; 59 років, які народилися з 01.04.1960 до 30.09.1960; 59 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1960 до 31.03.1961; 60 років, які народилися з 01.04.1961 до 31.12.1961.

При цьому, статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, та якою передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: а саме особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на два роки понад передбачений цією статтею.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 (чоловіки - 12 років 6 місяців і більше, жінки - 10 років і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений цією статтею.

До того ж, перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №21-1).

Згідно з пунктом 2.1 Порядку №21-1 до заяви про призначення пенсії за віком додається, зокрема, документ, який засвідчує особливий статус особи, а саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Основною підставою для прийняття альтернативних документів є інформація у них про період роботи чи проживання, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або відомості проживання на територіях радіоактивного забруднення.

Отже, при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-XII для підтвердження статусу потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи обов`язково надаються: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а також довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

З вказаних правових норм вбачається, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та працювали або проживали визначену кількість років у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. № 51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 51), яким визначались, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.

Так, відповідно до пунктів 2, 5, 6 Порядку № 51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

У силу вимог пункту 10 Порядку № 51 встановлено, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих території, - на підставі довідки встановленого зразка.

Відтак, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю та гарантованого добровільного відселення 3 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону № 796-ХІІ, є відповідне посвідчення.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 30.08.2022 у справі № 357/6372/17, від 15.01.2021 у справі № 520/7846/17, від 30.09.2020 у справі № 572/1921/17, від 21.11.2019 у справі № 572/47/17.

Оскільки належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії ніким не оспорювалась, а посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зон посиленого радіоекологічного контролю та гарантованого добровільного відселення (категорії 3), видане 24.08.1993 Київською обласною державною адміністрацією серії НОМЕР_1 , не визнано недійсним та не скасовано у встановленому законом порядку, позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, зокрема, призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

У свою чергу, Верховний Суд у постанові від 30.08.2022 у справі № 357/6372/17 зазначив, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

При цьому, згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1993 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» с. Карпилівка, де проживала позивач у період з 03.03.1986 до 23.09.1988, з 06.03.1991 до 20.10.1998 належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Крім того, позивач у період з 23.09.1988 до 01.03.1991 - проживала у смт. Немішаєве, що також відносилося до зони посиленого радіоекологічного контролю згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1993 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відтак, загальний період проживання та роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення (3 зона) та посиленого радіологічного контролю (4 зона) становить більше ніж 3 роки.

Тобто, подані позивачем суду документи не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та посиленого радіологічного контролю протягом періоду, достатнього для виникнення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Посилання апелянта на те, що з 01.09.1985 до 24.07.1986 позивач навчалася в СПТУ №36 у м. Києві, позаяк відповідно до довідки Іванківської селищної ради позивач з 03.03.1986 до 23.09.1988 проживала у с. Карпилівка Київської області, колегія суддів оцінює критично, враховуючи, що відповідачем не розмежовано обставин прописки (реєстрації) позивача та місця фактичного/тимчасового перебування/проживання.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.О. Аліменко

В.П. Мельничук