Справа № 280/2504/23
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 280/2504/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2023 року в адміністративній справі №280/2504/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 січня 2023 року №81, прийняте на заміну рішення про призначення пенсії від 02 січня 2023 року №81, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком на пільгових умовах, призначеної з 12 вересня 2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 період його роботи з 14 листопада 1999 року по 17 серпня 2000 року та з 01 серпня 2004 року по 25 червня 2006 року до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, а також до загального стажу періоди його навчання з 01 вересня 1984 року по 06 липня 1986 року та з 30 травня 1988 року по 19 червня 1991 року, у зв`язку із чим перерахувати розмір його пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначеної за рішенням від 02 січня 2023 року №81 та поновити її виплату.

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що рішенням пенсійного органу від 02 січня 2023 року №81 пенсія позивачу була призначена з 12 вересня 2022 року її виплата була здійснена у січні 2023 року по 31 лютого 2023 року, з лютого 2023 року виплата пенсії припинена. Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 14 березня 2023 року №0800-0213-8/15267 позивача повідомлено про те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 січня 2023 року №81 заяву позивача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах переглянуто, в призначенні пенсії відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - відмовлено. Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 січня 2023 року №81 прийнято на заміну рішення пенсійного органу про призначення пенсії на пільгових умовах від 02 січня 2023 року №81. Позивач вважає дії відповідача - 1 щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії та рішення відповідача- 2 від 19 січня 2023 року №81 такими, що не відповідають критеріям правомірності, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України. Також, вказує про те, що наявність у нього необхідного пільгового стажу підтверджується відповідними записами у трудовій книжці та уточнюючими довідками. Окрім того, зазначає про протиправність дій відповідача в частині не зарахування відповідачем 2 до страхового стажу періодів навчання з 01 вересня 1984 року по 06 липня 1986 року, з 30 травня 1988 року по 19 червня 1991 року, а також в частині не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 14 листопада 1999 року по 17 серпня 2000 року, з 01 серпня 2004 року по 25 червня 2006 року. З огляду на вказане, просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 січня 2023 року №81, прийняте на заміну рішення про призначення пенсії від 02 січня 2023 року №81, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 період його роботи з 14 листопада 1999 року по 17 серпня 2000 року до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, а також до загального стажу періоди його навчання з 01 вересня 1984 року по 06 липня 1986 року та з 30 травня 1988 року по 19 червня 1991 року. Визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком на пільгових умовах, призначеної з 12 вересня 2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії на пільгових умовах згідно із пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначеної за рішенням від 02 січня 2023 року №81, з дати припинення її виплати. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 28 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Програмним забезпеченням за принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії та документи, які були додані позивачем до заяви, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням від 02 січня 2023 року №81 пенсія позивачу була призначена пенсійним органом з 12 вересня 2022 року, що підтверджується відомостями з електронної пенсійної справи позивача.

Виплата пенсії за віком на пільгових умовах позивачу здійснювалась по 31 січня 2023 року.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 14 березня 2023 року №0800-0213-8/15267 позивача повідомлено про те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 січня 2023 року №81 заяву позивача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах переглянуто, в призначенні пенсії відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - відмовлено.

Так, згідно рішення Головного управління в Донецькій області від 19 січня 2023 року №81 пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам зайнятим повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 32 роки 11 місяців 15 днів, пільговий стаж заявника на дату звернення становить 12 років 00 місяців 28 днів.

До страхового стажу не зарахований період навчання з 01 вересня 1984 року по 19 червня 1991 року згідно диплому серії НОМЕР_1 , оскільки зазначений період потребує уточнення щодо форми здобуття освіти та тривалості періоду навчання (протягом зазначеного періоду заявник проходив строкову військову службу у період з 07 червня 1986 року по 29 травня 1988 року). Для зарахування зазначеного періоду необхідно надати уточнюючу довідку.

До пільгового стажу не зарахований період роботи з 14 листопада 1999 року по 17 серпня 2000 року згідно довідки від 20 грудня 2022 року № 36а, виданої ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», наявна перерва між атестаціями від 14 листопада 1994 року № 466 та від 18 серпня 2000 року № 305-к(а).

Право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заявник набуде з 12 вересня 2023 року.

Також, із назви рішення Головного управління в Донецькій області від 19 січня 2023 року №81 вбачається, що рішення про припинення виплати пенсії позивачу прийнято на заміну рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах від 02 січня 2023 року №81.

Позивач вважає дії відповідача-1 щодо припинення виплати йому пенсії та рішення відповідача-2 від 19 січня 2023 року №81 такими, що не відповідають критеріям правомірності, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що зумовило його звернення до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-ІV від 09.07.2003 року Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ( далі- Закон № 1058).

Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.

За приписами пункту першого частини другої статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 грудня 2015 року у справі № 686/19687/14а.

Згідно зі ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 :

- з 01 вересня 1984 року по 19 червня 1991 року позивач навчався у Запорізькому машинобудівному інституті імені В.Я. Чубаря та йому присвоєно кваліфікацію електрика (запис № 2);

- з 07 липня 1986 року по 29 травня 1988 року позивач проходив в службу в Радянській Армії.

Також, інформацію щодо навчання позивача у Запорізькому машинобудівному інституті імені В.Я. Чубаря містить диплом серії НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи.

З вищевикладеного вбачається, що записами в трудовій книжці та диплом серії НОМЕР_1 підтверджено факт навчання позивача у спірний період (з 01 вересня 1984 року по 06 липня 1986 року, з 30 травня 1988 року по 19 червня 19991 року) у Запорізькому машинобудівному інституті імені В.Я. Чубаря, який наразі має назву Національний університет «Запорізька політехніка», та який згідно даних, розміщених на його офіційному сайті, є закладом вищої освіти.

Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58.

Суд зазначає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Пільговий характер роботи підтверджено Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» від 19.04.2022 за № 36а від 20 грудня 2022 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на Приватному акціонерному товаристві "Запорізький абразивний комбінат» у період з 01 січня 1995 року по 31 липня 2004 року за професією, посадою: старшим майстром з ремонту електрообладнання агломераційного цеху, що передбачена Списком 2 розділ II, поз.2б Вказана довідка видана на підставі наступних документів: особова карточка ФТ2, накази по атестації №466' от 14.11.1994, № 305-к(а) от 18.08.2000, Постанова Кабінету Міністрів України № 36 от 16.01.2003. Додаткові відомості : простої та особисті відпустки без оплати: 1995р.- Одн.; 1996р.- 2дн.; 1997р.- Одн.; 1998р. - Одн., 1999р. - 4дн., 2000р. - 1дн„ 2001р. - Одн., 2002р. - Здн.,2003р.-Одн.,2004р. - Одн.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відомості які вказані в довідці ПрАТ «Запорізький Абразивний комбінат» від 20 грудня 2022 року № 36а відповідають вимогам, передбаченим пунктом 20 Порядку №637.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що трудова книжка та подана позивачем довідка містять усі необхідні відомості про пільговий характер праці позивача у спірні періоди його роботи, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави їх не враховувати.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження пільгового характеру роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі. Andrejeva v. Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він при прийнятті рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто с забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним, з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст.46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідачем прийнято рішення визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 січня 2023 року №81, прийняте на заміну рішення про призначення пенсії від 02 січня 2023 року №81, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно вказане рішення підлягає скасуванню.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2023 року в адміністративній справі №280/2504/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун