Справа № 580/4374/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4374/23 Суддя (судді) першої інстанції: Петро ПАЛАМАР
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Аліменка В.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної військової адміністрації, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Черкаської обласної військової адміністрації, військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення робочої групи з розгляду питань з примусового відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням воєнного стану, про примусове відчуження транспортного засобу марки Mitsubishi Pajero Sport д.н.з. НОМЕР_2 , 2008 року випуску на користь військової частини НОМЕР_1 оформлене протоколом оперативної наради робочої групи від 24.04.2022 року №87, погоджене з Черкаською обласною військовою адміністрацією листом №5127/01/01-57 від 26.04.2022 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повернути ОСОБА_1 автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport д.н.з. НОМЕР_3 , 2008 року випуску, чорного кольору вилучений на підставі акту про примусове відчуження або вилучення майна №100/01/13-13-05 від 24.04.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона була власником автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT д.н.з. НОМЕР_3 , 2008 року випуску, чорного кольору, який в умовах воєнного стану згідно акту Черкаської обласної військової адміністрації №100/01/13-13-05 від 24.04.2022 року, відчужено на користь військової частини НОМЕР_1 . Втім, вона, не будучи водієм, не порушувала правил воєнного стану, внаслідок яких була нагальна потреба у вилученні саме її майна.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що військова частина на підставі відповідного акту Черкаської обласної військової адміністрації №100/01/13-13-05 від 24.04.2022 не провела державну реєстрацію права власності на спірний транспортний засіб, який був вилучений.

Оскільки вона не була винуватою та не порушувала Правила дорожнього руху щодо керування транспортним засобом у нетверезому стані, тому підстави для примусового вилучення такого автомобіля були відсутні, що свідчить про порушення її права власності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що акт про примусове відчуження або вилучення майна не є рішенням військового командування, не являється правовим актом індивідуальної дії та його скасування не призведе до відновлення порушеного права, оскільки означений документ складається з метою підтвердження події примусового відчуження або вилучення майна, за наслідками чого виникло право державної власності на майно, та є підставою для наступної повної компенсації за примусово відчужене майно.

Крім того, відповідач звертає увагу про те, що право особи звертатись до суду з вимогою щодо повернення примусово відчуженого майна обумовлене припиненням існування надзвичайної обставини, яка стала підставою для такого відчуження за умови збереження такого майна, відтак оскаржуване рішення щодо примусового відчуження автомобіля прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була власником транспортного засобу - легкового автомобіля марки Mitsubishi Pajero Sport д.н.з. НОМЕР_3 , 2008 року випуску, чорного кольору.

23 квітня 2022 року працівниками УПП в Черкаській області ДПП складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 276015, згідно якого гр. ОСОБА_2 керував автомобілем Mitsubishi Pajero Sport д.н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

У свою чергу, у відповідності до листа Черкаського районного суду Черкаської області №1.21/232/2022 від 06.07.2022 ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною першою ст. 130 КУпАП та накладенням на нього грошового стягнення.

23 квітня 2022 року о 17 годині 50 хвилини поліцейським здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу Mitsubishi Pajero Sport д.н.з. НОМЕР_3 , який доставлено на спеціальний майданчик, що підтверджується актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Надалі, 24.04.2022 УПП в Черкаській області направлено лист робочій групі з розгляду питань примусового відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів примусового режиму воєнного стану, в якому зазначено, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною першою ст. 130 КУпАП.

На підставі даного листа, робочою групою з розгляду питань примусового відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану прийнято рішення про примусове відчуження майна (транспортний засіб) Mitsubishi Pajero Sport д.н.з. НОМЕР_3 на користь військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом оперативної наради робочої групи з розгляду питань примусового відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану від 24.04.2022 № 87, погоджене з Черкаською обласною військовою адміністрацією листом від 26.04.2022 за № 5127/01/01-57.

Як наслідок, 24.04.2022 робочою групою з питань примусового відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану складено акт про примусове відчуження або вилучення майна №100/01/13-13-05 згідно якого на підставі протоколу робочої групи від 24.04.2022 №87 здійснено примусове відчуження транспортного засобу - Mitsubishi Pajero Sport д.н.з. НОМЕР_3 на користь військової частини.

При цьому, 13.05.2022 судовим експертом Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру складено висновок експертного дослідження № ЕД-19/124-22/3729-АВ відповідно до якого, середня ринкова вартість становить 325310 грн.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки тимчасове затримання автомобіля та звернення до робочої групи, а також примусове відчудження автомобіля, здійснено з дотримання вимог чинного законодавства та у відповідності до наданих повноважень, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Згідно з частиною третьою Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі Закон № 389-VIII) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами п. 4 частини першої статті 8 Закону № 389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такий захід правового режиму воєнного стану як примусове відчуження майна, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучення майна державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Аналіз вказаних положень п. 4 частини першої статті 8 Закону №389-VIII вказує, що за умови введення в Україні воєнного стану, військове командування може здійснювати такий захід правового режиму воєнного стану, як примусове відчуження майна, що перебуває у приватній власності.

У той же час, згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

При цьому, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав/законних інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин.

Так, пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Крім того, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності (пункт 8 частини першої статті 19 КАС України).

Втім, згідно з частиною третьою ст. 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У свою чергу, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) може бути способом захисту цивільних прав та інтересів.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.

Зокрема у постановах від 21.11.2018 у справі №520/13190/17, від 27.11.2018 у справі №820/3534/17, Велика Палата вказала, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів».

Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій, що не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову є оскарження рішення щодо примусового відчуження майна позивача, а також зобов`язання таке майно повернути належному власнику у період воєнного стану.

Тобто, фактично спір направлений на повернення майна у законне володіння власника.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 1 Закону України від 17 травня 2012 року №4765-VI «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» (далі - Закон №4765-VI) примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.

Примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану згідно з частиною першою ст. 4 Закону №4765-VI здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Про примусове відчуження або вилучення майна відповідно до частини першої ст. 7 вказаного Закону складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною третьою ст. 7 Закону №4765-VI право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.

Статтею 12 Закону України №4765-VI закріплено, що у разі якщо після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану майно, яке було примусово відчужене, збереглося, а колишній власник або уповноважена ним особа наполягає на поверненні майна, таке повернення здійснюється в судовому порядку. Підставою для повернення майна є рішення суду, яке набрало законної сили. У разі повернення майна особі у неї поновлюється право власності на це майно. Одночасно особа зобов`язується повернути грошову суму, яка була нею одержана у зв`язку з відчуженням майна, з вирахуванням розумної плати за використання цього майна. Колишній власник майна, яке було примусово відчужене, може вимагати взамін надання йому іншого майна, якщо це можливо.

У свою чергу, відповідно до частин першої-другої ст. 267 КАС України право звернутися з адміністративним позовом про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності мають органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які відповідно до закону можуть викуповувати ці об`єкти для суспільних потреб. Адміністративні справи про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності розглядаються та вирішуються апеляційним адміністративним судом за місцем розташування нерухомого майна, що підлягає примусовому відчуженню.

Тобто, статтею 267 КАС України врегульовано особливості провадження у справах за адміністративними позовами про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності за позовами органів виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які відповідно до закону можуть викуповувати ці об`єкти для суспільних потреб.

У той же час, за правилами статей 316, 317, 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі, інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно частини другої статті 353 ЦК України в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.

Отже, з урахуванням викладеного, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - юридичною особою, у якому дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

У даному випадку, спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок прийняття рішення про примусове відчуження майна, яке порушує, на думку позивача, її права, а тому у позивача виникла необхідність захисту своїх цивільних прав, у зв`язку з чим вона звернулась до суду із позовом у даній справі. Зважаючи на те, що у даній справі спір фактично пов`язаний з реалізацією цивільних прав позивача, компетентним судом для вирішення спору є суд цивільної юрисдикції.

Вказаного суд попередньої інстанції не врахував та при вирішенні питання юрисдикції спору, обмежився лише дослідженням суті спору, не врахувавши предмет спору та характер спірного правовідношення, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що даний спір має розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах, пов`язаних із примусовим відчуженням майна в умовах правового режиму воєнного стану, висловив Верховний Суд у постанові від 14.02.2023 по справі № 904/868/22, а також Перша судова палата Касаційного цивільного суду у постанові від 28 червня 2023 року у справі № 686/8141/22 та Друга судова палата Касаційного цивільного суду у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 707/1298/22.

За змістом пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Як обумовлено частиною першою статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Між тим, оскільки розгляд цього спору з урахуванням його предмету та суб?єктного складу перебуває поза межами юрисдикції адміністративних судів, тому слід роз`яснити право на звернення до суду цивільної юрисдикції з даним позовом.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до переконання про необхідність закриття провадження у цій справі в частині позовних вимог на підставі п. 1 частини першої ст. 238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

На підставі вищенаведеного, беручи до уваги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження на підставі п. 1 частини першої ст. 238 КАС України, роз`яснивши позивачу його право на звернення з даним позовом до суду цивільної юрисдикції, та право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної військової адміністрації, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства, та право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.О. Аліменко

В.П. Мельничук