Справа № 520/30030/23
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 р. №520/30030/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021, 2022 роки тривалістю 60 календарних днів та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні за 2021, 2022 роки щорічної основної відпустки тривалістю 60 календарних днів.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 22.09.2023 року та до 27.09.2023 року у розмірі 10 554, 63 грн.

3. Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 05.06.2021 по 22.09.2023 включно та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 05.06.2021 по 22.09.2023 включно.

4. Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за період з 05.06.2021 до 22.09.2023 з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін та нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за період з 05.06.2021 до 22.09.2023 з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін і нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення та виплатити різницю між отриманою сумою та сумою, нарахованою та виплаченою позивачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що дії відповідача щодо не здійснення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021-2022 роки, не здійснення нарахування та виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % посадового окладу за період з 05.06.2021 по 22.09.2023 включно, не здійсненні нарахування та виплати додаткової доплати до грошового забезпечення зі виконання службових обов?язків в умовах дії карантину з 05.06.2021 по 22.09.2023 є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Крім того, вказує що відповідач допустив порушення ст. 116 Кодексу законів про працю України, що є підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України. Відтак, просить стягнути середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 22.09.2023 по 27.09.2023 у сумі 10 554,63 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Копія ухвали по справі була надіслана сторонам та отримана ними, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач до суду надав відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих мотивів, що відповідачем не допущено порушень щодо не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки за 2021-2022 роти, оскільки відповідачем в наказі про звільнення позивачки було визначено кількість днів невикористаної відпустки, за які повинна бути виплачена компенсація (20 діб за 2023 рік) і відомостей про виплату компенсації за 2021 - 2022 роки наказ не містить, а позивачка в свою чергу з таким наказом погодилась та його не оскаржила.

Щодо нарахування та виплату надбавку за роботу в умовах режимних обмежень вказу, що позивачем на посаді слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів учинених організованими групами і злочинними організаціями слідчого управління ГУНП в Харківській області, документів, що становлять державну таємницю оброблено не було (вказане підтверджується відповіддю СУ ГУНП в Харківській області). Отже, надання права доступу до роботи з інформацією, яка має ступінь секретності цілком таємно та таємно, на думку відповідача, не свідчить про здійснення позивачкою функціональних обов?язків та завдань, при виконанні яких вона постійно працює із інформацією, яка має ступінь секретності цілком таємно та таємно.

Також вказує, що ОСОБА_1 , звертаючись з позовною вимогою про стягнення додаткової доплати передбаченої постановою КМУ № 375 не надала до суду доказів стосовно наявності підстав для виплати їй спірної доплати, а саме доказів того, що вона у спірний період забезпечувала життєдіяльність населення, зокрема шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, а також, що внаслідок виконання своїх обов?язків мала безпосередній контакт з населенням. Назва самої посади, яку займала позивач, безпосередньо не свідчить про наявність таких підстав для виплати доплати. Також, позивачкою не надано до суду доказів подання нею рапортів з проханням виплати додаткової доплати до грошового забезпечення та первинних документів, які підтверджують виконання нею як поліцейською функцій, визначених розділом І Порядку, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 12.11.2020 №2165. Такі докази не надані і підрозділами, в яких проходила службу позивачка (натомість підрозділами зазначено, що ОСОБА_1 не виконувала таких обов?язків взагалі) такі докази відсутні і в УФЗБО ГУНП в Харківській області.

Крім того зазначає, що відповідно до вимог пункту 13 розділу 1 Порядку № 260 виплата грошового забезпечення поліцейським та здобувачам ЗВО здійснюється щомісяця з 25 числа по останній день місяця за поточний місяць. Отже, в даному випадку посадові особи УНП в Харківській області діяли в межах норм діючого законодавства, остаточний розрахунок при звільненні з позивачем був проведений в межах строків, визначених Порядком № 260, а тому відсутні підстави для стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Також зазначено, що відповідно до довідки про доходи, наданої УФ350 ГУНП в Харківській області від 09.11.2023, середньоденна заробітна плата позивачки складає 806,09 грн, кількість днів з моменту звільнення і до остаточного розрахунки складає 4 дні (з 23.09.2023 по 26.09.2023) отже, відповідно, середній заробіток за най затримки розрахунку при звільненні складає 3 224,36 грн (4 дні *806,09 грн), а тому, розрахунок позивача в позовні заяві зазначений невірно.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому позивач наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на їх обґрунтованість та доведеність.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Судом з матеріалів справи встановлено, що у період з 05 червня 2021 року старший лейтенант поліції ОСОБА_1 проходила службу в поліції на посадах:

З 05.07.2021 призначена на посаду дізнавача сектору дізнання Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області (наказ ГУНП в Харківській області від 05.07.2021 № 307 о/с);

З 21.09.2022 по 21.01.2023 тимчасово виконувала обов?язки за посадою слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями, слідчого управління ГУНП В Харківській області (наказ ГУНП в Харківській області від 20.09.2022 № 439 о/с);

З 23.01.2023 по 22.02.2023 тимчасово виконувала обов?язки за посадою слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями, слідчого управління ГУНІ з Харківській області (наказ ГУНП в Харківській області від 25.01.2023 № 52 о/с, наказ ГУНП в Харківській області від 22.02.2023 № 91 о/с);

З 23.02.2023 по 23.06.2023 тимчасово виконувала обов`язки за посадою старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями, слідчого управління ГУНІ з Харківській області (наказ ГУНП в Харківський області від 22.02.2023 № 91 o/c);

З 01.06.2023 по 22.09.2023 на посаді старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами та злочинними організаціями, слідчого управління ГУНП в Харківській області (наказ ГУНП в Харківській області від 01.06.2023 № 241 o/c).

Наказом ГУНП в Харківській області від 20.09.2023 № 424 о/с старший слідчий відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями, слідчого управління ГУНП з Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 звільнена зі служба з поліції з 22.09.2023 за п. 7 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Вважаючи, що відповідачем при звільнені не нараховане та не виплачене позивачу грошове забезпечення в повному обсязі, позивач звернулась з позовом до суду.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021, 2022 роки тривалістю 60 календарних днів та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні за 2021, 2022 роки щорічної основної відпустки тривалістю 60 календарних днів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України "Про відпустки" від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Крім того, аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено положеннями Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі по тексту - Закон № 580-VIII).

Частиною першою статті 3 Закону № 580-VIII регламентовано, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Статтею 60 Закону № 580-VIII визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Положеннями частин першої, другої та третьої статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Згідно з абзацами сьомим та восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. Суд зазначає, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особа не може бути позбавлена такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

При цьому, правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Аналіз вищенаведеного дає підстави стверджувати, що законодавством України не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Отже, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З урахуванням відсутності правового врегулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки положеннями Закону № 580-VIII та Порядку № 260, суд вважає, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР, а також ч.1 ст. 83 КЗпП України є підстави для висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 19.01.2021 по справі № 160/10875/19, а також у постановах Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №160/5393/19, від 31.03.2021 по справі № 320/3843/20, від 26.05.2021 по справі № 360/1362/20. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 при звільненні зі служби мала право на отримання грошової компенсації за невикористану нею частину щорічних чергових оплачуваних відпусток за 2021 рік у кількості 30 днів та за 2022 рік - 30 днів, яка залишилася невиплаченою, що підтверджується копією листа ГУНП в Харківській області від 01.11.2023 року, наявного в матеріалах справи.

З урахуванням наведених вище висновків суду та позиції Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами з даною справою, суд приходить до висновку про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021, 2022 роки тривалістю 60 календарних днів.

При цьому, відповідно до правових висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі №755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію, у зв`язку з чим посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 29.10.2020 у справі № 9901/929/18, від 30.09.2020 у справі 640/20160/18, від 07.08.2019 у справі № 820/512217, від 02.07.2020 у справі № 825/1038/16, від 06.02.2020 у справі №818/1276/17, від яких відступив Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19, є неприйнятними.

Враховуючи встановлення судом протиправного характеру дій Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористанні у 2021-2022 роках 60 діб відпусток, наявні підстави для зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні за 2021, 2022 роки щорічної основної відпустки тривалістю 60 календарних днів.

Щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 22.09.2023 року та до 27.09.2023 року у розмірі 10 554, 63 грн., суд зазначає наступне.

Питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відтак, суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню субсидіарно у тих випадках, коли нормами спеціального законодавства спірні правовідносини не врегульовані. Тому слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані спеціальним законодавством, то до таких правовідносин слід застосовувати приписи КЗпП.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум. Таким чином, не має значення чи роботодавець добровільно виплатив заборгованість із заробітної плати чи на виконання рішення суду, у випадку затримки розрахунку при звільненні працівника до роботодавця застосовуються санкції, передбачені ст. 117 КЗпП України.

Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі №810/451/17 зауважила, що за змістом ч. 1ст. 117 КЗпП Україниобов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Оскільки кошти виплачені позивачу (надійшли на картковий рахунок) 01.11.2023 року, то саме вказаний день є днем фактичного розрахунку.

Верховний Суд України у постанові від 15.09.2015 року у справі № 21-1765а15 зазначав, що аналіз ст.ст. 116-117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Таким чином, виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 233, 116, 117 КЗпП України, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі № 4-рп/2012, а також правові позиції Великої Палати Верховного Суду, наведені вище, можна дійти висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена ст. 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Судом встановлено, що на момент звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні зі служби в поліції остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджено, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 27.09.2023, то відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за затримку розрахунку при звільненні середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за період затримки.

Щодо розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає таке.

Згідно з банківською випискою АТ КБ «Приватбанк» 27.09.2023 позивачу здійснено остаточний розрахунок у розмірі 34075,95 грн. (а.с. 29-30).

Відповідно до довідки про доходи № 998, за два місяці служби перед звільненням (липень 2023, серпень 2023 року) грошове забезпечення позивача складало: 24988,98 грн + 24182,89 грн = 49171,87 грн.

Середньоденне грошове забезпечення позивача становить: 49171,87 грн / 62 календарний день = 806,09 грн.

Оскільки позивача звільнено з 22.09.2023 року, та з позивачем не проведено повний розрахунок при звільненні то період несвоєчасного розрахунку обраховується з 23.09.2023 року (наступний день після звільнення) по 27.09.2023 року, та становить 4 дні.

Відтак, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку позивача становить: 3 224,36 грн (806,09 грн х 4 календарних днів).

Тому, суд приходить до висновку про необхідність задоволення претензій заявника саме у розмірі 3 224,36 грн.

Разом із тим, щодо вимог в частині стягнення з відповідача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає, що відповідачем суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за спірний період не нараховано, позовні вимоги у вказаній частині є передчасними та спрямовані на захист ще не порушеного права.

Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині шляхом зобов?язання Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 22.09.2023 року по 27.09.2023 року у розмірі 3 224,36 грн.

Щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 05.06.2021 по 22.09.2023 включно та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 05.06.2021 по 22.09.2023 включно, суд зазначає наступне.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулюєЗакон України «Про державну таємницю» № 3855-ХІІвід 21.01.1994 (далі за текстом- Закон №3855-ХІІ).

Згідно з ч.1 ст.20 Закону № 3855-ХІІ державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації мають право провадити діяльність, пов`язану з державною таємницею, після надання їм Службою безпеки України спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону № 3855-ХІІдопуск до державної таємниці із ступенями секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно» надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.

Положеннями ч. 7 ст. 22 Закону № 3855-ХІІустановлено, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

За приписами ч. 1 ст. 23 Закону № 3855-ХІІ залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно»; форма 2для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» та «таємно»; форма 3для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «таємно», а також такі терміни дії допусків: для форми 1- 5 років; для форми 2 -10 років; для форми 3- 15 років.

Нормамист. 30 Закону № 3855-ХІІ передбачено, що в разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону № 3855-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 15 червня 1994 року № 414затвердив Положення № 414, яке визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (даліособи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Згідно з п. 2 Положення № 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості»,20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно»,15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно»,10 відсотків.

Відповідно до п. 5 Положення № 414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці. Згідно з п. 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

На виконання підпункту 2.9.1 Інструкції № 499 особам рядового і начальницького складу, які проходять службу в умовах режимних обмежень, виплачується надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Відповідно до підпункту 2.9.3, 2.9.4 Інструкції № 499, виплата надбавки особам рядового і начальницького складу за службу в умовах режимних обмежень здійснюється на підставі затверджених керівниками органів, підрозділів, закладів та установ органів внутрішніх справ номенклатури посад осіб рядового і начальницького складу, які підлягають оформленню на допуск до державної таємниці.

Надбавка за службу в умовах режимних обмежень установлюється особам рядового і начальницького складу за займаною посадою наказом про особовий склад на підставі мотивованих рапортів керівників структурних підрозділів, погоджених з режимно-секретним підрозділом.

Згідно з підпунктами 2.9.5, 2.9.6 Інструкції № 499 у рапорті зазначаються: дата оформлення допуску особи рядового чи начальницького складу до державної таємниці, форма допуску, ступінь секретності відомостей, що становлять державну таємницю, з якими за функціональними обов`язками за посадою постійно працює особа рядового чи начальницького складу, номер номенклатури посад, що підлягають оформленню на допуск до державної таємниці.

Проект наказу про особовий склад погоджується з фінансовим та режимно-секретним підрозділами органів, підрозділів, закладів та установ органів внутрішніх справ.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства можна дійти висновку, що надання допуску до державної таємниці передбачає визначення необхідності роботи громадянина з секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання у особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати в установленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно достатті 22 Закону №3855-ХІІзалежить від ступеня секретності.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно достатті 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.

Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон № 3855-ХІІ та прийняте урядом на його виконання Положення № 414.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов до висновку, що положенняст. 30 Закону № 3855-ХІІ, п.п. 2, 5 Положення № 414 слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Щодо останнього, то для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю. Це можна встановити, зокрема, на підставі посадових інструкцій, внутрішніх відомчих документів та/або підзаконних нормативних актів, які містять вимоги для зайняття певної посади у відповідному органі або регламентують порядок виконання робіт/завдань, що вимагають доступу до державної таємниці. Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням № 414, про що видати відповідний розпорядчий документ. Саме до таких висновків дійшов Верховний суд у постановах від 25.04.2018 у справі № 802/74/15-а, від 25.07.2019 у справі №296/6615/17.

Підсумовуючи вищевикладене суд зауважує, що факт надання доступу до державної таємниці ще не свідчить про постійну роботу особи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 надано допуск за формою 2 від 11.08.2023 № 1581 розпорядженням УСБУ в Харківській області.

Доступ до інформації зі ступенем секретності «цілком таємно», «таємно» надано наказом СУ ГУНП в Харківсій області від 24.08.2023 № 37 о/с.

22.09.2023 припинено доступ до інформації зі ступенем секретності «цілком таємно», «таємно» наказом СУ ГУНП в Харківській області від 22.09.2023 № 43 o/c, що підтверджується листом заступника начальника СУ ГУНП в Харківській області №29050/119-24/03-2022 від 08.11.2023.

При цьому суд зазначає, що для встановлення, нарахування та виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з огляду на положення Закону № 3855-ХІІ, Положення № 414 та Порядку № 260 необхідною умовою є постійність праці з відомостями, що становлять державну таємницю.

Також, листом №29050/119-24/03-2022 від 08.11.2023 повідомлено, що у період з 01.06.2023 по 22.09.2023 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , перебуваючи в посаді слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованіми групами і злочинними організаціями слідчого управління ГУНП в Харківській області, документів, що становлять державну таємницю, оброблено не було.

Отже, наведеним вище листом фактично підтверджується відсутність доказів, які б безпосередньо свідчили про роботу позивача з секретними справами, документами, зокрема їх створення, оброблення, ознайомлення, ведення.

Суд зазначає, що про постійність праці з відомостями, що становлять державну таємницю, у свою чергу, згідно з положеннями Інструкції № 499, можуть свідчити мотивовані рапорти заступників керівників структурних підрозділів, погоджених з режимно-секретним підрозділом, а також відповідний наказ керівника органу, яким і встановлюється надбавка за службу в умовах режимних обмежень.

Відсутність мотивованого рапорту щодо встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, наказу керівника про установлення та виплату такої надбавки, письмового погодження з режимно-секретним підрозділом відповідного органу відповідно до Інструкції № 499 свідчить про відсутність правових підстав для виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.08.2019 у справі № 820/5122/17 та від 24.10.2018 у справі № 820/1033/17.

Суд враховує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження надходження відповідача мотивованих рапортів щодо роботи позивача з документами в умовах режимних обмежень.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відповідні документи (накази керівника про встановлення та виплату надбавки, рапорт керівника структурного підрозділу, письмові погодження з режимно-секретним підрозділом відповідного органу), суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 05.06.2021 по 22.09.2023 включно та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 05.06.2021 по 22.09.2023 включно.

Суд зазначає, що постанови Верховного Суду від25.04.2018 у справі №802/74/15-а від 25.07.2019 у справі № 296/6615/17, від 27.05.2020 у справі №821/146/16, від 28.01.2021 у справі № 240/229/20, на які посилається позивач в обґрунтування власної позиції, не містять висновків, з яких безпосередньо слідувало б, що за відсутності доказів на підтвердження здійснення особою роботи в умовах режимних обмежень та відповідного наказу про встановлення надбавки, наслідком є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку надбавку.

Отже, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за період з 05.06.2021 до 22.09.2023 з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін та нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за період з 05.06.2021 до 22.09.2023 з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін і нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення та виплатити різницю між отриманою сумою та сумою, нарахованою та виплаченою позивачу, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено карантин з 12 березня 2020 року на усій території України.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №342 "Про визначення переліку посад працівників, службових і посадових осіб, щодо яких не застосовується обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено що обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не застосовується для таких категорій посад, зокрема поліцейські, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Пунктом 2 наведеної вище постанови Кабінету Міністрів України передбачено, що визначення переліку посад (професій) працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї постанови, з урахуванням специфіки їх участі у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику, органом державної влади, іншим державним органом.

За приписами п.п. 2-5 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 р. №375 встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.

Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2020 року №485 "Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я" затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі по тексту - Порядок №485).

Відповідно до п.1 Порядку №485 цей Порядок визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами: "Здійснення доплати медичним та іншим працівникам закладів охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками";

Пунктом 2 Порядку №485 передбачено, що головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція (далі - органи системи МВС).

Абзацами 1 та 2 пункту 4 Порядку N 485 визначено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення, в тому числі поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

На виконання пункту 4 Постанови №375 МВС видано наказ від 03 червня 2020 року №431 "Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину", яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4). Отже підставою для отримання додаткової доплати за постановою КМУ № 375 є сукупність таких умов: 1) особа є поліцейським; 2) забезпечує життєдіяльність населення та внаслідок виконання службових обов`язків мають безпосередній контакт з населенням.

Судом встановлено, що в період часу з 21 вересня 2022 року по 31 травня 2023 року на старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов?язків за посадою старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями слідчого управління ГУНП в Харківській області.

Рапорти щодо виконаня службових обов?язків, забезпечення ужиття заходів, спрямованих на протидію запобіганню поширенню гострої респіраторної хвороби COVID - 19 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 для нарахування додаткової доплати, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, до СУ ГУНП Харківській області не надавалось. В зазначений період табеля, таблиці з формування даних для встановлення додаткової доплати особовому складі слідчого управління ГУНП в Харківській області для нарахування додаткової доплати до грошового забезпечення за виконання службових обов?язків в умовах дії карантину, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 до УФЗБО ГУНП в Харківській області не направлялись, що підтверджується листом заступника начальника СУ ГУНП в Харківській області №29050/119-24/03-2022 від 08.11.2023.

З урахуванням вищевикладеного, матеріалами справи не підтверджено та позивачем, в свою чергу, не надано доказів стосовно наявності підстав для виплати спірної доплати, а саме, що вона у спірний період часу забезпечувала життєдіяльність населення, зокрема шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, а також, що внаслідок виконання своїх обов`язків мала безпосередній контакт з населенням. Назва самої посади, яку займала позивач, безпосередньо не свідчить про наявність таких підстав для виплати доплати.

Отже, позивач не довела наявність у неї у спірний період часу права на отримання доплати до грошового забезпечення, передбаченої постановою КМУ № 375.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що позивач просить здійснити нарахування та виплату їй додаткової винагороди, відповідно до постанови КМУ № 375 включно за період коли на всій території України каранти, становлений з метою запобігавня поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 вже було відмінено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, а саме з 24 години 00 хвили 30.06.2023.

Відтак, судом не встановлено протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за період з 05.06.2021 до 22.09.2023, а тому вимога в цій частині також не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021, 2022 роки тривалістю 60 календарних днів.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні за 2021, 2022 роки щорічної основної відпустки тривалістю 60 календарних днів.

Зобов?язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 22.09.2023 року по 27.09.2023 року у розмірі 3224,36 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бідонько А.В.