Справа № 157/1337/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 157/1337/23 пров. № А/857/19122/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

з участю секретаря Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до командира взводу 1 роти Батальйону патрульної поліції в с. Чайки Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Тищенка Андрія Олександровича, Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції Антонюк О.В.,

час ухвалення рішення 27.09.2023 року,

місце ухвалення рішення м.Камінь - Каширський,

дата складання повного тексту рішення 27.09.2023 року

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до командира взводу 1 роти Батальйону патрульної поліції в с. Чайки Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Тищенка Андрія Олександровича, Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27 вересня 2023 року позов задоволено. Скасовано постанову серії ЕАС № 7256666 від 30 червня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі 340 гривень та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що позивач керував 30 червня 2023 року легковим пасажирським автомобілем, який не пройшов обов`язкового технічного контролю, використовуючи його для перевезення пасажирів з метою отримання прибутку. Автомобіль марки «VOLKSWAGEN LT 35», номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 21.03.2013, є легковим загальним пасажирським та належить ОСОБА_2 , а останній відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців здійснює вид діяльності за кодами 49.31 (Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний) та 49.39 (Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.). Твердження позивача стосовно того, що транспортний засіб, яким він керував 30 червня 2023 року, не використовувався для перевезення пасажирів з метою отримання прибутку, повністю спростовується відеозаписами з нагрудного відеореєстратора (№ 470347) посадової особи, якою було прийнято оскаржуване рішення. Як вбачається з цього відеозапису поліцейський діяв відповідно до правових приписів статтей 249, 268, 278, 279 та 280 КпАП України, і провів розгляд справи, ознайомив позивача з правами та обов`язками особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що передбачені статтею 268 КпАП України, надав можливість позивачу скористатись своїми правами, в тому числі ознайомитись з матеріалами справи, надати пояснення, заявити клопотання та реалізувати право на правову допомогу, не створюючи при цьому ніякі перешкоди. Під час спілкування із поліцейським, позивач неодноразово підтверджує, що здійснює нерегулярні перевезення пасажирів з метою отриманні прибутку, рухається маршрутом Волинь-Київ, пред`являє поліцейському ліцензію на перевезення пасажирів та на питання поліцейського з приводу відсутності протоколу технічного стану транспортного засобу зазначає, що транспортний засіб, на якому він зазвичай здійснює нерегулярні перевезення пасажирів з метою отримання прибутку, перебуває на ремонті, внаслідок чого він був вимушений вирушити 30 червня 2023 року по маршруту Волинь-Київ на транспортному засобі марки «VOLKSWAGEN LT 35», номерний знак НОМЕР_1 , який дійсно не пройшов обов`язковий технічний контроль для транспортних засобів, що підлягають такому контролю. Також під час огляду транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN LT 35», номерний знак НОМЕР_1 , на місці вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 121 КпАП України, поліцейським було зафіксовано наявність 12 пасажирів у салоні транспортного засобу. Позивач не надав жодних доказів, які б підтвердили його твердження, що інспектором було незаконно винесено постанову, а тому доводи позивача є необґрунтованими.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце. У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 червня 2023 року командиром взводу 1 роти Батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Тищенком А.О. було винесено постанову серії ЕАС №7256666 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

У вказаній постанові зазначається, що ОСОБА_1 30 червня 2023 року о 14 год 53 хв у с. Волиця на 56 км автомобільної дороги М-07 Київ-Ковель керував транспортним засобом марки «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив п. 31.3. «б» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КпАП України.

Частиною 3 ст. 121 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Згідно з підпунктом «б» пункту 31.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. ч. 2, 3 ст. 90 КАС України).

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Статтею 35 цього Закону встановлено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті. Обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України». Обов`язків технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища. Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Тлумачення зазначеної норми права дає підстави для висновку, зокрема, про те, що обов`язковому технічному контролю підлягають автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Тобто, вірними є висновки суду першої інстанції, що визначальною обставиною є мета фактичного використання автомобіля.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що спірний транспортний засіб використовувався позивачем саме для отримання прибутку.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

З дослідженого судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського від 30 червня 2023 року вбачається, що водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем та перевозив пасажирів, було зупинено працівником поліції, після чого останній в ході перевірки у позивача наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, попросив також пред`явити протокол проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, запитавши при цьому у водія, в яких цілях він використовує автомобіль. ОСОБА_1 пояснив, що везе пасажирів, а також пояснив і те, що власник транспортного засобу ОСОБА_2 , який має ліцензію на перевезення пасажирів, послуги як особа підприємець надає іншим автомобілем, який зламався, та він не працює у нього як найманий працівник.

З відеозапису вбачається і те, що поліцейський не вжив заходів, спрямованих на з`ясування обставини про мету використання позивачем автомобіля, а саме з`ясував належним чином, чи останній використовував цей автомобіль у цьому випадку з метою отримання прибутку.

Сама по собі наявність в автомобілі пасажирів ще не є беззаперечним доказом використання цього автомобіля для перевезення пасажирів з метою отримання прибутку.

Жоден з пасажирів, які знаходилися у автомобілі, допитані не були, у них не було з`ясовано жодних обставин щодо оплати вартості їхнього перевезення і чи така оплата мала місце.

Таким чином, відповідачами, зокрема Департаментом патрульної поліції Національної поліції України як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними, достовірними та достатніми доказами факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та приписи чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Посилання представника відповідачів на те, що на відеозаписі позивач визнає факт здійснення нерегулярних перевезень пасажирів по маршруту Волинь-Київ з метою отримання прибутку є безпідставними, адже з цього ж відеозапису вбачається, що питання отримання прибутку від використання у цьому конкретному випадку автомобіля не з`ясовувалося, очевидці, які знаходилися на місці зупинки позивача, тобто пасажири, допитані не були. Крім того, одне лише визнання особою вини не може бути достатньою підставою для притягнення її до відповідальності.

Отже, матеріали справи не містять належних, достатніх та достовірних доказів, які б свідчили про те, що під час керування автомобілем марки «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій використовував його для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Належність транспортного засобу на праві власності ОСОБА_2 , який, будучи фізичною особою-підприємцем, має ліцензію на здійснення перевезення пасажирів, на думку суду, не є достатньою підставою для застосування у цьому випадку вимог Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137, оскільки у матеріалах справи відсутні докази про кількість автомобілів у власності ОСОБА_2 та використання саме цього автомобіля, яким керував позивач, у цьому випадку для перевезення пасажирів з метою отримання прибутку.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27 вересня 2023 року у справі № 157/1337/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 20 грудня 2023 року.