Справа № 600/1969/23-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1969/23-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк Олександр Петрович

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

20 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - 31 прикордонний загін імені генерала-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України, про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області, у якому просив суд:

- визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області та скасувати рішення від 13.03.2023 №8639 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 );

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області повторно розглянути заяву громадянина республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про надання дозволу на імміграцію відповідно до вимог Закону України «Про імміграцію» та надати обґрунтоване рішення з урахуванням правової позиції.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.09.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.09.2023 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у наданні дозволу на імміграцію, оскільки він не вчиняв жодних протиправних дій на території України або на території інших держав з метою створення загрози національній безпеці України, громадському порядку в Україні, а також жодним чином не порушував прав і законних інтересів громадян України. Позивачем в судовому поряджу оскаржується постанова про накладення адміністративного стягнення, яка в свою чергу стала підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду на територію України.

Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно паспорту Республіки Молдова № НОМЕР_1 ОСОБА_3 є громадянином Республіки Молдова.

17.01.2023 уповноваженою особою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України складено постанову про накладення адміністративного стягнення ЗхРУ №007542, відносно громадянина Республіки Молдови ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого статтею 202 КУпАП. Згідно названої постанови позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 202 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 170 грн.

Постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 19.01.2023 у справі № 720/124/23, яка скасована постановою Чернівецького апеляційного суду від 21.02.2023, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

06.02.2023 31 прикордонним загоном імені генерала-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України винесено постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_4 строком на 3 (три) роки, до 06.02.2026, у зв`язку з невиконанням у встановлений судом строк рішення про накладення адміністративного штрафу.

13.03.2023 Управлінням Державної міграційної служби України в Чернівецькій області прийнято рішення (№8639) про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_4 на підставі п.5 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію».

Позивач не погодився із вказаним рішенням та звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення прийняте Управлінням Державної міграційної служби України в Чернівецький області у відповідності до вимог пункту 5 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» та з дотриманням приписів Порядку №1983, тобто відповідач у спірних відносинах на час їх виникнення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року №2491-III (Закон №2491-II) заяви про надання дозволу на імміграцію подаються, зокрема, особами, які перебувають в Україні на законних підставах, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 5 частини першої статті 10 Закону №2491-ІІ передбачено, що дозвіл на імміграцію не надається особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України.

Згідно пункту 1 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (Порядок №1983), такий визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Пунктом 14 Порядку №1983 встановлено, що територіальні органи і територіальні підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

У пункті 18 Порядку №1983 зазначено, що ДМС аналізує у місячний строк отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 та в абзаці другому пункту 17 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу з урахуванням інформації, отриманої у ході проведення перевірок, передбачених пунктом 12 цього Порядку.

Відповідно до абзацу сьомого частини першої статті 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року №3773-VI (Закон №3773-VI) в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону №3773-VI рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Таким чином, передумовою і підставою для відмови у наданні дозволу особи на імміграцію є заборона такій особі в`їзду на територію України, прийнята на підставі закону. Водночас підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду іноземцю в Україну є, зокрема невиконання ним рішення органу державної влади, уповноваженого накладати адміністративні стягнення.

Встановлено, 17 січня 2023 року відносно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ЗхРУ №007542, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 202 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 170 гривень.

У зв`язку з невиконанням вказаної постанови та враховуючи встановлення недотримання з боку іноземця правил перетинання кордону України, 06 лютого 2023 року офіцером групи по роботі з іноземцями відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу НОМЕР_2 прикордонного загону винесено постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_3 строком на 3 роки, до 06.02.2026.

Розглядаючи заяву про надання дозволу на імміграцію, відповідач у встановлений Порядком №1983 спосіб звернувся до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та органів Державної прикордонної служби України із відповідними запитами.

В рамках вказаної взаємодії до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області надійшов лист від 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби, яким проінформовано про прийняття 06.02.2023 рішення про заборону в`їзду в Україну стосовно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_3 .

Отже, у період розгляду територіальним підрозділом Управління Державної міграційної служби України заяви про надання дозволу на імміграцію відповідачу стало відомо про наявність чинного рішення про заборону в`їзду на територію України, винесеного стосовно позивача, що згідно із п.5 ч.1 ст.10 Закону №2491-ІІ є безумовною підставою для відмови в наданні дозволу на імміграцію.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, позивачем не надано доказів того, що станом на момент розгляду заяви та винесення оскаржуваного рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, постанова про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_4 від 06.02.2023 була визнана незаконною в установленому законом порядку.

Водночас, постанова про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_4 від 06.02.2023 не є предметом розгляду в даній справі згідно заявлених позовних вимог, а тому така не підлягає оцінці на предмет її правомірності.

При цьому, у постанові про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_4 від 06.02.2023 вказано, що постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 19.01.2023 у справі № 720/124/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

Апеляційний суд враховує, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 21.02.2023 скасовано постанову Новоселицького районного суду Чернівецької області від 19.01.2023 у справі № 720/124/23, однак вказана постанова Новоселицького районного суду Чернівецької області від 19.01.2023 була чинною станом на момент прийняття постанови про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_4 від 06.02.2023.

Оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення ЗхРУ №007542 від 17.01.2023, у зв`язку з невиконанням якої і було винесено постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_4 , не свідчить про неправомірність або недійсність такого рішення станом на момент винесення оскаржуваного у цій справі рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію від 13.03.2023 №8639.

Оскільки рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну ввід 13.03.2023 №8639 прийняте на підставі чинного рішення про заборону в`їзду в Україну від 06.02.2023, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення прийняте Управлінням Державної міграційної служби України в Чернівецький області у відповідності до вимог п.5 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» та з дотриманням приписів Порядку №1983, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 (MALEAR LAURENTIU) залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.