Справа № 440/13072/21
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 р.Справа № 440/13072/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Октябрського районного суду м. Полтава (головуючий І інстанції Троцька А.І.) від 06.11.2023 року по справі № 440/13072/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної міграційної служби України в Полтавській області

про визнання незаконним рішення про примусове повернення до країни походження та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Октябрського районного суду м. Полтава із позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про прийняття рішення № 34 від 29.09.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він 03.03.2017 року через КПП «Гоптівка» по паспортному документу громадянина Азердбайджану НОМЕР_1 прибув на територію України. З моменту прибуття і по сьогоднішній день не порушував Конституцію та закони України, проживав у цивільному шлюбі з громадянкою України, з якою планували офіційно одружитися. В Україні проживає дуже його родина: брати, сестри і фактично територія України стала його другою батьківщиною. 29.09.2021 року головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальної міграції УДМС в Полтавській області Віталієм Орисенком було прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження а також заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки. Вказане рішення вважає таким, що складено з грубим порушенням його прав та Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБУ від 23.04.2012 року № 353/271/150.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 06.11.2023 року по справі № 440/13072/21 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про прийняття рішення № 34 від 29.09.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

За правилами ч. 1 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 288 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідач повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку, про що свідчать довідки про доставку електронних листів в підсистемі «Електронний суд».

Позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений шляхом оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідного повідомлення.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що головним спеціалістом Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Гаряніним О.О. відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МПТ № 000360, відповідно до якого 29.09.2021 о 16 год. 00 хв. за адресою: м. Полтава, пров. Шкільний, 5, виявлено факт порушення правил перебування в Україні громадянином Азербайджану ОСОБА_1 , який останнього разу в`їхавши на територію України 03.03.2017 року, перевищив визначені законодавством строки тимчасового перебування в Україні, проживає без документів на право проживання в Україні та ухиляється від виїзду, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

На підставі вказаного протоколу, 29.09.2021 р. заступником начальника Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Якименком М.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МПТ № 001356 відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою на останнього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2040 грн.

Ця постанова позивачем була оскаржена до суду та відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22.10.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - залишено без задоволення, а постанову серії ПН МПТ 001356 від 29.09.2021 року, винесену заступником начальника Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Якименком М.О., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2040 грн - без змін.

Також судом встановлено, що 29.09.2021 р. спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Полтавській області Віталієм Орисенком за результатами розгляду матеріалів щодо громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалено рішення про примусове повернення його до країни походження або третьої країни, зобов`язано покинути територію України у термін до 14.10.2021 р. та заборонити ОСОБА_1 подальший в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки.

Не погодившись з винесеним відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що під час розгляду справи встановлено наявність істотних порушень Інструкції від 23.04.2012 № 353/271/150 при ухваленні оскаржуваного рішення.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що під час оформлення матеріалів в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача стало відомо з його особистого пояснення, що він знає про те, що порушує законодавство України про правовий статус іноземців, зазначив, що не виїхав із України у встановлений термін у зв`язку із проходженням лікування у приватній клініці, проте жодних документів на підтвердження цих обставин не надав, із заявою про продовження строку перебування в Україні до органів міграційної служби не звертався. Зазначив, що в країні громадянської належності може бути загроза його життю та здоров`ю, проте не зазначив, які саме обставини це можуть бути. Також посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22.10.2021 у справі № 554/9732/21 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Так, судом у зазначеній справі встановлено, що як доказ, на розгляд суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МПТ № 001360 від 29.09.2021 року, складений головним спеціалістом Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Гаряніним О.О. стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Із даних цього протоколу слідує, що ОСОБА_3 було роз`яснено права, визначені ст. 268 КУпАП, в тому числі мати перекладача та користуватися юридичною допомогою адвоката. Своїм підписом позивач засвідчив, що з правами він ознайомлений та вони йому зрозумілі. Крім того, в цьому ж протоколі зазначено, що ОСОБА_4 послуг перекладача не потребує, про що він також засвідчив підписом.

На підставі цього відповідач вважає, що судом встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 роз`яснювалися належним чином його права, визначені ст. 268 КУпАП, він не виявив бажання мати перекладача та користуватися правовою допомогою, а тому в суду відсутні підстави вважати, що було порушено його права на перекладача та на правову допомогу. Окрім того, на розгляд суду надано пояснення позивача, які він виклав власноручно у письмовому вигляді на окремому аркуші російською мовою, зазначивши своє відношення до висунутого проти нього звинувачення, що свідчить про те, що він повністю розумів суть справи, надавав з приводу цього зрозумілі, змістовні пояснення по суті справи, яка стосовно нього розглядалася. Ці ж обставини він підтвердив у судовому засіданні суду, вільно спілкуючись з судом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VІ) та Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція № 353/271/150), які визначають правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Приписи ст. 3 Закону № 3773-VІ, які кореспондують з положеннями ст. 26 Конституції України, визначають, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 3773-VІ іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція № 353/271/150).

Згідно з п. 4 Інструкції № 353/271/150 іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України (п. 5 Інструкції № 353/271/150).

В обґрунтування висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що відповідачем до відзиву було долучено копію рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22.10.2021 р., однак копія цього рішення належним чином не завірена та не містить відмітки про набрання чинності, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що цей доказ не може бути прийнято судом в якості належного та допустимого. Також суд першої інстанції зазначив, що посилання відповідача у відзиві на наявність підпису ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення в графі «послуг перекладача не потребує» суд не приймає до уваги, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове видворення приймалось різними уповноваженими особами і не свідчить про відмову від перекладача під час ухвалення саме рішення 29.09.2021 року.

Що стосується висновків суду першої інстанції про те, що надана до суду копія рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22.10.2021 р. належним чином не завірена та не містить відмітки про набрання чинності, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не був позбавлений можливості ознайомитися зі змістом цього судового рішення в ЄДРСР та перевірити факт набрання цим рішенням законної сили, оскільки така інформація також міститься в цьому реєстрі.

Разом з тим, щодо висновків суду першої інстанції про те, що при прийнятті спірного рішення, яке предметом оскарження у цій справі, позивач мав право на перекладача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, до матеріалів справи приєднана розписка щодо повідомлення позивача про його примусове повернення до країни походження і зобов`язання залишити територію України не пізніше 14.10.2021, де міститься дата її складення та підпис ОСОБА_5 цій же розписці в графі «Перекладач» міститься напис дослівно «Непонимаю Украинский язык» (а.с. 9).

Разом з тим, до відзиву на апеляційну скаргу відповідачем долучено цю ж розписку, де жодних записів в графі «Перекладач» не міститься (а.с. 43). Також, до відзиву на позовну заяву долучено розписку про отримання копії рішення № 34 від 29.09.2021 р., де жодних записів в графі «Перекладач» не міститься (а.с. 42).

Наведене свідчить про те, що перекладач при врученні та роз`ясненні позивачу рішення про примусове повернення залучений не був.

Як визначено у ст.ст. 3, 21 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою цінністю. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Право іноземця на перекладача закріплено в пункті 1 статті 5 Декларації про права людини відносно осіб, що не є громадянами країни, в якій проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13.12.1985 р. на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною.

Враховуючи наведені вище норми, колегія суддів зазначає, що право позивача, який є громадянином іноземної держави та який посилається на те, що не володіє та не розуміє української мови, на користування послугами перекладача дотримано не було.

Посилання відповідача на те, що під час оформлення матеріалів в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача стало відомо з його особистого пояснення, що він знає про те, що порушує законодавство України про правовий статус іноземців, а також на те, що відповідно до протоколу у справі про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_3 було роз`яснено права, визначені ст. 268 КУпАП, в тому числі мати перекладача та користуватися юридичною допомогою адвоката і своїм підписом позивач засвідчив, що з правами він ознайомлений та вони йому зрозумілі, а також на те, що в цьому ж протоколі зазначено, що ОСОБА_4 послуг перекладача не потребує, про що він також засвідчив підписом, колегія суддів зазначає, що вказані обставини мали місце під час оформлення матеріалів у справі про притягнення до адміністративної відповідальності та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, що врегульовано приписами КУпАП, в той час яке рішення № 34 від 29.09.2021 р. винесено на підставі приписів Закону № 3773-VІ.

Крім того, колегія суддів зазначає, що складення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та заборону в`їзду до України строком на три роки мають для особи-іноземця різні правові наслідки, а тому незалучення перекладача при винесенні цього рішення фактично призвело до порушення права особи бути негайно поінформованим зрозумілою для нього мовою про підстави прийняття цього рішення та наслідки його прийняття для такої особи.

Про важливість забезпечення права особи на перекладача неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (рішення від 28.11.1978 р. у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН», від 19.12.1989 р. у справі «Камазінскі проти Австрії», від 30.05.1980 р. у справі «Артіко проти Італії»).

Колегія суддів зазначає, що правовий статус іноземця передбачає обов`язок суб`єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача, яке перебуває у взаємозв`язку з правом знати, зокрема, за що він притягнутий до адміністративної відповідальності чи підлягає примусовому поверненню до країни походження або третьої країни з одночасною забороною в`їзду до України строком на три роки, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії чи рішення, які становлять втручання у його права.

Таким чином, дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб`єктом владних повноважень рішень відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

В межах спірних правовідносин судом встановлено, що при прийнятті спірного рішення № 34 від 29.09.2021 р. відповідачем права позивача на перекладача забезпечено не було, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується із загальними висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 06.11.2023 року по справі № 440/13072/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 21.12.2023 року