Справа № 620/14848/23
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року Чернігів Справа № 620/14848/23

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участю секретаря Бородулі В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовомДержавного підприємства "Холминський спиртовий завод"
до Головного управління ДПС у Чернігівській області
про за участі сторін: від позивача від відповідача визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення ОСОБА_1 ОСОБА_2
У С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Холминський спиртовий завод» звернулось до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС у Чернігівській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 04.07.2023 №6639/ж10/20-01-09-02-02 про застосування штрафних санкцій в сумі 7 127 866,48 грн.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що відповідач застосував штрафні санкції до Підприємства за виробництво спирту етилового без наявності ліцензії, всупереч тому, що на момент проведення перевірки була чинною ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 про забезпечення позову, якою зупинено дію Розпорядження про анулювання ліцензії до набрання законної сили судовим рішенням у справі №620/2113/23.

Відповідач у відзиві просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки в ході проведення фактичної перевірки підприємства позивача було встановлено, що в порушення вимог частини першої статті 2 розділу II Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» в період з 27.05.2023 по 05.06.2023 Підприємством здійснено виробництво 2080,4 дал (20804,00 л) спирту етилового ректифікованого неденатурованого без наявності ліцензії на виробництво спирту. За результатами розгляду матеріалів перевірки прийнято ППР від 04.07.2023 №6638/Ж10/25-01-09-02-02, яким до ДП «Холминський спиртовий завод» застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 7 127 866,48 грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, оскільки перевірка проведена в період чинності ухвали про забезпечення позову, а тому встановлені відповідачем порушення на час не мали місця, оскільки виробництво спирту проводилось із діючою ліцензією. Крім того, протиправність анулювання ліцензії встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.05.2023, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2023.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала викладені в відзиві пояснення та зазначила, що на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення ухвала про забезпечення позову була скасована.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Розпорядженням ДПС України від 10.02.2023 № 41-р/п «Про анулювання ліцензії» Державному підприємству «Холминський спиртовий завод» анульовано ліцензію на виробництво спирту етилового №361, терміном дії з 04.05.2017 до 04.05.2022, що вважалася діючою до припинення або скасування воєнного стану на території України (а.с. 51).

Головним управлінням ДПС у Чернігівській області відповідно до наказу від 26.05.2023 № 1183-п та на підставі направлень від 26.05.2023 № 2253, 2252, 2256 проведено фактичну перевірку ДП «Холминський спиртовий завод» з питань дотримання вимог законодавства України у сфері обігу спирту спиртовмісної продукції, наявності ліцензії, свідоцтв, за результатами якої складено акт від 05.06.2023 № 5604/Ж5/25-01-09-02-02 (а.с. 11-17).

Так, відповідачем в ході перевірки встановлено, що ДП «Холминський спиртовий завод» мало ліцензію на виробництво спирту етилового, яка анульована 10.02.2023. В період з 27.05.2023 по 05.06.2023 здійснювалось фіксування показників спиртовимірювальних апаратів, витраченого палива котельного (мазут), електричної енергії та води, об`єм бражки, що передана на БРУ для переробки в спирт, а також злита в бродильне відділення, надходження сировини на підприємство, передача сировини на виробництво та відвантаження спирту етилового. Фіксування показників здійснювалось щоденно на початок роботи першої виробничої зміни на акцизному складі (06:00 год).

На підставі зазначеного вище контролюючим органом зроблено висновок про порушення ДП «Холминський спиртовий завод» вимог частини першої статті 2 розділу II Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме виробництво спирту етилового ректифікованого неденатурованого без наявності ліцензії на виробництво спирту.

За результатами розгляду матеріалів перевірки Головним управлінням ДПС у Чернігівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.07.2023 №6638/Ж10/25-01-09-02-02, яким до ДП «Холминський спиртовий завод» застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 7 127 866,48 грн (а.с. 18-19).

Не погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням ДП «Холминський спиртовий завод» оскаржено ППР до Державної податкової служби України та рішенням останньої від 13.09.2023 податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення (а.с. 34-37).

Позивач вважає дії відповідача протиправними, а тому звернувся до суду за захистом прав та законних інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Контролюючими органами, згідно із п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, є: податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Відповідно до п.п. 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

Порядок видачі, анулювання ліцензій на виробництво спирту етилового, коньячного і плодового та зернового дистиляту, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, дистиляту виноградного спиртового, спирту-сирцю плодового, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, і пального встановлено Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 р. № 481/95-ВР (далі - Закон № 481).

Контроль за дотриманням норм Закону № 481 здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України (ст. 16 Закону № 481).

Згідно зі статтею 1 Закону №481 ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта підприємницької діяльності на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Так, стаття 2 Закону №481 встановлює, що виробництво спирту етилового (у тому числі як лікарського засобу), спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, зернового дистиляту, біоетанолу здійснюється суб`єктами господарювання незалежно від форми власності, які мають відповідну ліцензію.

Згідно із частиною другою статті 17 Закону № 481 до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності ліцензії - 200 відсотків вартості виробленої продукції (за оптово-відпускними цінами), але не менше 85000 гривень.

Держаною податковою службою України видано підприємству позивача ліцензію на виробництво спирту етилового з терміном дії з 04.05.2017 по 04.05.2022 (а.с. 10), яка, відповідно до ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» вважається діючою до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України або за наявності обставин непереборної сили.

Водночас, як вже було зазначено, Розпорядженням ДПС України від 10.02.2023 № 41-р/п «Про анулювання ліцензії» Державному підприємству «Холминський спиртовий завод» анульовано ліцензію на виробництво спирту етилового.

Враховуючи зазначене Розпорядження про анулювання ліцензії на виробництво спирту етилового та зважаючи на встановлені обставини, під час фактичної перевірки ДП «Холминський спиртовий завод», щодо здійснення в період з 27.05.2023 по 05.06.2023 виробництво спирту етилового без наявної ліцензії, ГУ ДПС в Чернігівській області на підставі акту перевірки від 05.06.2023 прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.07.2023, яким до підприємства застосовано штрафні санкції.

Вирішуючи питання правомірності прийнятого повідомлення-рішення суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Розпорядження ДПС України від 10.02.2023 № 41-р/п «Про анулювання ліцензії» було предметом судового розгляду.

Так, ДП «Холминський спиртовий завод» не погоджуючись із прийнятим Розпорядженням, 28.02.2023 звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з відповідним позовом.

В ході розгляду справи №620/2113/23 судом 28.03.2023 прийнято ухвалу, якою задоволено заяву Державного підприємства «Холминський спиртовий завод» про забезпечення позову шляхом зупинення дії Розпорядження Державної податкової служби України №41-р/р від 10.02.2023 «Про анулювання ліцензії» до набрання законної сили рішенням, ухваленого за результатами судового розгляду цієї адміністративної справи по суті (а.с. 20-22).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 позов Державного підприємства «Холминський спиртовий завод» задоволено повністю, Розпорядження Державної податкової служби України №41-р/р від 10.02.2023 «Про анулювання ліцензії» скасовано (а.с. 23-27).

Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2023 скасована ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 про забезпечення позову та прийнято нову постанову, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с. 52-54).

Слід зауважити, що частиною 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Водночас, частина 1 статті 156 КАС України передбачає, що ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, слід зазначити, що наказ про проведення фактичної перевірки Державного підприємства «Холминський спиртовий завод» відповідачем прийнято 26.05.2023 та одним із питань, що підлягали дослідженню це наявність ліцензій. Акт фактичної перевірки, яким встановлено порушення вимог законодавства позивачем щодо виробництва спирту етилового без наявної ліцензії, складений 05.06.2023.

Як зазначено вище, ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження, а таке оскарження не зупиняє її виконання.

Зважаючи на те, що ухвала суду від 28.03.2023 була скасована постановою суду апеляційної інстанції 21.06.2023, ГУ ДПС в Чернігівській області прийнято рішення про проведення фактичної перевірки позивача та встановлено порушення в період дії заходів забезпечення позову, що є порушенням вимог чинного законодавства, зокрема Кодексу адміністративного судочинства України.

Значення інституту забезпечення позову в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Мета забезпечення позову це тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Своєю чергою відповідач наполягаючи на правомірності своїх дій зауважує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте 04.07.2023, а отже ухвала суду першої інстанції щодо зупинення дії Розпорядження про анулювання ліцензії, на час виникнення спірних правовідносин була скасована.

Щодо викладено суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2023 було залишене в силі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 та відповідно підтверджено протиправність Розпорядження про анулювання ліцензії Державному підприємству «Холминський спиртовий завод».

Слід зазначити, що Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» не містить процедури оскарження Розпорядження, а стаття 17 Закону вказує на право оскарження дій органів, які мають право контролю за реалізацією норм цього Закону та встановлює місячний термін для такого оскарження.

Не погодившись із прийнятим розпорядженням про анулювання ліцензії від 10.02.2023 позивач вже 28.02.2023 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Податковий кодекс України містить норму, яка врегульовує питання узгодженості грошового зобов`язання, а саме п. 56.18 ст. 56 ПК України вказує, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Законодавець приймаючи норму щодо узгодження грошового зобов`язання надав можливість платнику податків в разі незгоди із прийнятим рішенням контролюючого органу реалізувати своє право на доведення правомірності своїх дій, а встановлене законом правило неузгодження оскаржуваного рішення до завершення процедури оскарження, дає чітке розуміння скаржникові, що період процедури оскарження не матиме для нього негативних наслідків в частині застосування інших податкових санкцій за виявлене порушення.

Водночас у практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Серков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання держави у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; 3) чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" мас широке значення (рішення у справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення у справі "Трегубенко проти України").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Зважаючи на обставини справи, що розглядається, суд вважає недопустимою з точки зору верховенства права ситуацію, за якої контролюючий орган під час судового оскарження Розпорядження про анулювання ліцензії та під час дії ухвали про забезпечення позову, якою дія спірного розпорядження зупинена, виходить на перевірку суб`єкта господарювання й встановлює провадження ліцензійної діяльності без наявної ліцензії.

Більш того, за наслідками такої перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення, яким до платника податків застосовано штрафні санкції на суму 7127866,48 грн.

Відтак втручання в роботу позивача за встановлених обставин, на думку суду, не може вважатися пропорційним та становить "індивідуальний та надмірний тягар" для позивача. Саме можливість настання таких наслідків для підприємства й було підставою для забезпечення позову, позаяк існувала реальна загроза правам та інтересам суб`єкта господарювання, що могла спричинити негативні наслідки, які призвели б до істотних складнощів та неефективності поновлення порушених прав, за захистом яких підприємство звернулося з позовом до суду.

У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі № П/811/1015/16 наголошено, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Суд також враховує, що відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 року, верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема в закони, які за змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. При цьому справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Отже, ця юридична позиція Конституційного Суду України поширюється і на необхідність врегулювання органами публічної влади "правової процедури", яка визначає критерії справедливого ставлення органів публічної влади до особи.

Крім того, не можна залишити поза увагою і норми податкового законодавства, в яких містяться визначення дії презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПКУ).

А також, коли норми Податкового кодексу України суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків (п. 56.21 ст. 56 ПКУ).

Згідно з ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 5 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судом встановлено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято податковим органом на підставі висновків акту фактичної перевірки про порушення Державним підприємством «Холминський спиртовий завод» Закону № 481 (виробництво спирту етилового без наявності ліцензії).

Підставою для таких висновків перевіряючих стало Розпорядження про анулювання ліцензії. Однак, ДП «Холминський спиртовий завод» оскаржено у судовому порядку правомірність прийняття Розпорядження та рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.05.2023, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2023, позовні вимоги задоволені, Розпорядження Державної податкової служби України №41-р/р від 10.02.2023 «Про анулювання ліцензії» скасовано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що на момент прийняття оспорюваного у цій справі податкового повідомлення-рішення, порушень податкового законодавства, про які йдеться в акті фактичної перевірки та які в подальшому стали підставою для нарахування позивачу штрафних санкцій, не було. За встановлених обставин, слід зазначити, що спірне податкове повідомлення-рішення належить до скасування безвідносно до часу його прийняття (під час дії ухвали про забезпечення позову чи після скасування останньої), оскільки Розпорядження про анулювання ліцензії скасоване в судовому порядку, що має наслідком автоматичного відновлення дії ліцензії позивача на виробництво спирту етилового, а отже й відсутність протиправних дій суб`єкта господарювання, за які чинним законодавством застосовуються штрафні санкції.

В силу положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 04.07.2023 №6639/ж10/20-01-09-02-02 прийнято без з`ясування всіх обставин та є необґрунтованим, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні з даним позовом до суду позивачем сплачено 26840,00 грн судового збору згідно з платіжною інструкцією №5965 від 26.09.2023 (а.с. 5), а відтак на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Чернігівській області підлягає відшкодуванню 26840,00 грн судового збору.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Державного підприємства "Холминський спиртовий завод" задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 04.07.2023 №6639/ж10/20-01-09-02-02.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Державного підприємства "Холминський спиртовий завод" судові витрати в сумі 26840,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: Державне підприємство "Холминський спиртовий завод", вул. Центральна, 98, смт Холми, Чернігівська обл., Корюківський р-н, 15331, .

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області, вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14000, код ЄДРПОУ ВП 44094124.

Дата складення повного рішення суду - 20.12.2023.

Суддя Ю. О. Скалозуб