Справа № 520/34072/23
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 р. № 520/34072/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни щодо примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року в адміністративній справі №520/11149/21 та виконавчого листа № 520/11149/21, який виданий 24.12.2021 Харківським окружним адміністративним судом;

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни від 15.06.2022 про закінчення виконавчого провадження № 68004669.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни від 15.06.2022 про закінчення виконавчого провадження № 68004669 винесена всупереч Закону України "Про виконавче провадження", оскільки рішення суду, за яким було відкрито вказане виконавче провадження, не виконане, а дієвих та ефективних заходів примусового виконання рішення державним виконавцем не вжито. Позивач вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження №68004669 підлягає скасуванню, тому звернувся до суду для захисту своїх прав.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження на 19.12.2023 о 14:15 год у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду за адресою: м. Харків, майдан Свободи, 6, зал №21. Витребувано в Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріали виконавчого провадження №68004669, на підставі яких прийнята оскаржувана постанова.

У судове засідання, призначене на 19.12.2023 о 14:15 год сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Позивач надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Відповідач надав до суду пояснення щодо позовної заяви та копії матеріалів виконавчого провадження №68004669, на підставі яких прийнято оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження. Просив розглянути справу без участі відповідача.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2021 у справі №520/11149/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо невиплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, у розмірі семи мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Зобов`язано Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік, як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, у розмірі семи мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням раніше виплаченої суми.

За виконавчим листом у даній справі головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною було прийнято постанову від 28.12.2021 ВП № 68004669 про відкриття виконавчого провадження.

Боржником у межах вказаного виконавчого провадження є Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

У зв`язку з невиконанням боржником рішення суду державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 68004669 прийнято постанову від 08.06.2022 про накладення на боржника штрафу в розмірі 5 100,00 грн за невиконання рішення суду.

У зв`язку з подальшим невиконанням боржником рішення суду державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 68004669 прийнято постанову від 15.06.2022 про накладення на боржника штрафу в розмірі 10 200,00 грн за невиконання рішення суду.

У поясненнях щодо позовної заяви відповідач вказав, що підставою для накладення штрафів на боржника була відсутність листів боржника про повне виконання рішення суду.

15.06.2022 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 68004669 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" та скеровано, на виконання вимог ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", до Головного управління Національної поліції України в Харківській області повідомлення про вчинення боржником у межах виконавчого провадження № 68004669 кримінального правопорушення.

Згідно листа слідчого управління ГУНП в Харківській області за вх. № 4566/119-24/03-2023 від 28.02.2023 повідомлення про вчинення кримінального правопорушення № 68004669 було отримано слідчим управлінням ГУНП в Харківській області та направлено для подальшої реєстрації та прийняття рішення.

Не погодившись з постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду для оскарження вказаної постанови.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" (далі за текстом - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом положень п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 63 цього Закону.

Частиною 1 ст. 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Суд зазначає, що пунктом 11 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню в тому числі у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону, тобто у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, державний виконавець при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження виходив з того, що боржником не було подано доказів виконання рішення суду згідно з виконавчим документом та не проінформовано державного виконавця про вжиті заходи, спрямовані на фактичне виконання рішення суду.

Державним виконавцем у межах виконавчого провадження були прийняті дві постанови про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду в розмірі 5 100,00 грн та 10 200,00 грн.

Крім того, державним виконавцем до слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідач зазначив, що в межах виконавчого провадження № 68004669 державним виконавцем вчинено вичерпні дії, однак рішення суду боржником так і не було виконано, що й стало підставою для подання до слідчого управління ГУНП в Харківській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та закінчення виконавчого провадження №68004669.

Разом з тим, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.11.2020 у справі №554/10283/18, невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Окрім того, у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №826/14580/16 (пункти 40-43) накладення державним виконавцем на боржника штрафів і звернення державного виконавця до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа, але не є доказами вжиття органом публічної адміністрації усіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Суд констатує, що законодавець, наділивши державного виконавця правом/повноваженням на проведення перевірки виконання боржниками виконавчих документів у порядку ч.3 ст.18 Закону №404-VIII, не визначив ні змісту такого заходу контролю, ні порядку та способу його реалізації.

Тому суд вважає за необхідне виходити з загальних засад, відповідно до яких перевіркою є комплекс активних дій/вчинків.

Так, неподання боржником відомостей про виконання рішення суду не може бути ототожнено із результатами проведеної державним виконавцем перевірки стану виконання виконавчого документа у межах триваючого виконавчого провадження, у ході якої підлягають з`ясуванню причини не виконання, належність причин невиконання до категорії поважних, обставини існування у боржника фізичної змоги виконати виконавчий документ, механізми та засоби впливу на існуючу ситуацію тощо.

Судом встановлено, що у межах виконавчого провадження № 68004669 державний виконавець при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження, керувався відсутністю повідомлень боржника про виконання рішення суду та відсутністю відомостей щодо вжиття боржником заходів для виконання рішення суду.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів проведення державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 68004669 власної перевірки стану виконання виконавчого документу боржником, що, в силу вищевказаних правових позицій Верховного Суду є обов`язком виконавця.

Вказане свідчить про нездійснення головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни достатніх заходів щодо примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року в адміністративній справі №520/11149/21 та виконавчого листа № 520/11149/21, який виданий 24.12.2021 Харківським окружним адміністративним судом.

У ході судового розгляду даної справи судом не встановлено правомірних підстав для винесення оскаржуваної постанови про закриття виконавчого провадження, оскільки рішення суду залишилося невиконаним боржником.

Посилання відповідача на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження є правомірною, оскільки державним виконавцем вчинено всі необхідні дії для виконання рішення суду, суд вважає необґрунтованими, оскільки, як встановлено з матеріалів справи, вчинені державним виконавцев виконавчі дії в межах виконавчого провадження № 68004669 є належними, але недостатніми заходами для примусового виконання судового рішення.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 68004669 винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд зазначає, що постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни від 15.06.2022 про закінчення виконавчого провадження № 68004669 є протиправною та підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд вважає, що ефективним та достатнім способом захисту порушених прав позивача буде скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни від 15.06.2022 про закінчення виконавчого провадження № 68004669.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 6-9, 241-243, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Студентська, буд. 5/4, м. Харків, 61024, ) про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни від 15.06.2022 про закінчення виконавчого провадження № 68004669.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 грудня 2023 року.

Суддя Д.А. Волошин