Справа № 520/26066/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 р.Справа № 520/26066/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 22.09.23 року у справі №520/26066/23

за позовом ОСОБА_1

до Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова, які полягають у направленні ОСОБА_1 на медичний огляд військово-лікарською комісією при Сихівському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки міста Львова та врученні ОСОБА_1 повістки на відправку на 25.09.2023 року о 09:00;

- зобов`язати Сихівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Львова утриматися від вчинення дій, спрямованих на призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова.

Соловйов В.В., не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року у справі №520/26066/23. Направити справу №520/26066/23 для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що оспорювана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права, а справа №520/26066/23 - направленню до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. Посилається, що вказана ухвала суду була винесена з порушенням ч.6 ст.170, ч.ч.1-3 ст.242, п.3 ч.1 ст.248 КАС України. Крім того, звертає увагу, що позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовними вимогами про визнання протиправними саме дій суб`єкта владних повноважень, а не визнання протиправними та скасування певних індивідуальних актів. Вважає, що оспорювана ухвала суду першої інстанції була винесена з порушенням пункту 3 частини 1 статті 5, пунктів 1 та 3 частини 1 статті 173 КАС України КАС України. Також зазначає, що в порушення статті 242 КАС України суд першої інстанції виніс ухвалу з посиланням на норми матеріального права, які апріорі не можуть регулювати спірні правовідносини у зв`язку з їх скасуванням. Вказує, що посилання на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.09.2022 року у справі №300/1263/22, є необґрунтованим та не має відношення до вирішення процесуального питання щодо відкриття провадження у справі №520/26066/23, посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи. Крім того, в аспекті доведення наявності спору про право, який підлягає судовому розгляду саме за правилами адміністративного судочинства, а також наявності порушеного права позивача. Посилається, що суд першої інстанції повністю проігнорував факт наявності у позивача відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців (до 07.11.2023 року) під час прийняття рішення, що спір про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від певних дій не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Вважає, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року у справі №520/26066/23 підлягає скасуванню, а вказана справа направленню до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, оскаржуване рішення (ухвалу) суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, якою суд відмовив у відкритті провадження у справі, останній виходив з того, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єктом владних повноважень на підставі п.7 ч.1 ст.4 КАС України є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За усталеною судовою практикою Великої Палати Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Варто зазначити, що для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності.

В силу ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

При цьому за приписами частини сьомої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

В силу пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану, який діє і на даний час.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" зміст мобілізаційної підготовки становить, зокрема військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Як встановлено з матеріалів даної справи, предметом спірних правовідносин у даній справі є незгода позивача із діями Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова, які полягають у направленні його на медичний огляд Військоволікарською комісією при Сихівського районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки міста Львова та врученні йому повістки на відправку на 25.09.2023 року о 09:00.

Так, судом встановлено, що, як зазначив позивач, 12.09.2023 року він був затриманий у місті Львів представниками Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова та доставлений до приміщення Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова, в якому працівник останнього вручив йому направлення на проходження медичного огляду військово - лікарською комісією. Після цього він був змушений пройти медичний огляд військово - лікарською комісією при Сихівському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки міста Львова. За результатами зазначеного, йому було усно повідомлено, що Сихівським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки міста Львова прийнято рішення про його призов на військову службу та вручено йому повістку на відправку на 25.09.2023 року о 09:00, підписану начальником Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова.

В контексті наведеного вище, колегія суддів зазначає, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, виконуючи свої владні управлінські функції, здійснюють у т.ч. направлення на огляд військово - лікарською комісією військовозобов`язаних під час оголошення мобілізації.

Саме по собі оповіщення громадян про необхідність пройти медичний огляд військовозобов`язаних під час оголошеної мобілізації оформлюється у вигляді направлення, та по суті таке направлення не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України.

Направлення на огляд військово - лікарською комісією є лише засобом ведення військового обліку з метою підтримання актуальності даних про військовозобов`язаних осіб та не має обов`язкового наслідку у вигляді призову на військову службу за мобілізацією.

Щодо незгоди позивача із діями відповідача щодо вручення йому повістки на відправку на 25.09.2023 року о 09:00, то колегія суддів зазначає, що фактично зміст спірних правовідносин вказує про його незгоду із цією повісткою, якою йому було наказано з`явитися до Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова на вказану дату та час.

Згідно пункту 8 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65 "Про загальну мобілізацію" місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців доручено, зокрема організувати та забезпечити у встановленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу.

Відповідно до Положення про підготовку та проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затверджене постановою Кабінету Міністрів від 21 березня 2002 року №352 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2021 року №100), оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями військових комісарів обласних та районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

За змістом пункту 56 Положення № 352 у триденний строк після набрання чинності Указом Президента України про проведення призову громадян України на строкову військову службу керівники районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки видають накази про проведення призову громадян України на строкову військову службу.

Оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Конкретні строки явки до призовних дільниць установлюються районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки в повістках, вручення яких проводиться через відповідні органи місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти, незалежно від підпорядкування і форми власності. Повістки громадянам можуть також вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, в даному випадку територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, виконуючи свої владні управлінські функції, здійснюють оповіщення громадян про виклик за розпорядженнями їх керівників.

Повістка (мобілізаційне розпорядження) - це засіб оповіщення військовозобов`язаної особи для її прибуття на вказану дату до територіального центру комплектування. Повістка не має обов`язкового наслідку укладення контракту для проходження військової служби. Водночас обов`язок військовозобов`язаної особи з`явитися за викликом до відповідного територіального центру комплектування встановлений не повісткою, а Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, повістка на відправку є видом оповіщення громадян про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яке складається за результатами проходження медичної комісії.

Саме по собі оповіщення громадян про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки оформлюється у вигляді повістки (мобілізаційного розпорядження), яке в даному випадку складене відповідачем на виконання законодавства з питань військового обов`язку та вручене позивачу, не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України.

Відтак, зазначене вище свідчить про відсутність порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів позивача на момент його звернення до суду, що є обов`язковою умовою надання правового захисту судом.

При цьому поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Наведені вище висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною в постанові від 08.09.2022 у справі № 300/1263/22.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що посилання на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.09.2022 року у справі №300/1263/22 є необґрунтованим та не має відношення до вирішення процесуального питання щодо відкриття провадження у справі №520/26066/23, з мотивуванням цих доводів тим, що предметом спору у справі №300/1263/22 є визнання протиправним та недійсним наказу про зобов`язання прибути до відповідача шляхом вручення повістки від 03 березня 2022 року, а той час як предмет спору у даній справі охоплює визнання протиправними саме дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання такого суб`єкта утриматися від вчинення певних дій, то колегія суддів відхиляє наведені доводи, як необґрунтовані, оскільки у справі №300/1263/22, в якій судом касаційної інстанції переглядалися рішення судів першої та апеляційної інстанцій, фактично предметом спору є також незгода позивача із діями суб`єкта владних повноважень (начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки) щодо вручення повістки та необхідності прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Відтак, висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.09.2022 у справі №300/1263/22 є ревалентними до спірних правовідносин у даній справі та, як вже зазначалося вище, з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, є обов`язковими для врахування судом.

Пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства у відкритті провадження у даній справі належить відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм ч.6 ст.170, ч.ч.1-3 ст.242, п.3 ч.1 ст.248 КАС України, п.3 ч.1 ст.5, пунктів 1 та 3 ч.1 ст.173 КАС України, то колегія суддів вважає наведені доводи необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду даної справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що в порушення статті 242 КАС України суд першої інстанції виніс ухвалу з посиланням на норми матеріального права, які не можуть регулювати спірні правовідносини у зв`язку з їх скасуванням, а саме постанова Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. №921, на яку посилається суд першої інстанції, втратила чинність 05.01.2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, то з огляду на вже наведені вище висновки суду такі доводи скарги не впливають на вирішення даної справи та правильність висновку суду першої інстанції.

Також, надаючи правову оцінку відповідним доводам апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повністю проігнорував факт наявності у позивача відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців (до 07.11.2023 року) під час прийняття рішення, що спір про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від певних дій не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також наданим скаржником (його представником) до суду апеляційної інстанції документів, а саме скарги ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо неправомірних дій посадових осіб Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова від 13.09.2023 року та відповідь на вказану скаргу, викладену в листі Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 23.09.2023 року №9803, колегія суддів зазначає, що факт того, що позивач станом на час спірних правовідносин був заброньований, що підтверджується відповідним витягом наказу Мінекономіки та відповідно не міг бути призваний на військову службу, а також те, що повістка на відправку з датою явки о "09" год. "00" хв. 25.09.2023 є скасованою, не спростовують наведених вище висновків щодо того, що позов у даній справі не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та відповідно обґрунтованості оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у даній справі.

Окрім того, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було передчасно досліджено обставини справи, однак без мети розгляду справи по суті, а з метою відмови у відкритті провадження у справі, є необґрунтованими та такими, що носять характер особистих припущень скаржника.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Таким чином, за наслідками апеляційного перегляду даної справи, скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції без змін.

Вимоги апеляційної скарги про покладення судових витрат на відповідача не узгоджуються із приписами ст.139 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі та зводяться до переоцінки встановлених обставин.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, прийнятою на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та прийняв оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 у справі №520/26066/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 21.12.2023 року