Справа № 280/1787/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 280/1787/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року в адміністративній справі №280/1787/23 (головуючий суддя першої інстанції Новікова І.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НПФ Оберон» до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НПФ Оберон» задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо не прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних щодо податкових накладних №1 від 12.01.2021 року, №2 від 12.01.2021 року, №3 від 19.01.2021 року, №5 від 28.01.2021 року, №5 від 15.09.2020 року, №4 від 19.01.2021 року, №4 від 19.01.2021 року, виписаних Товариством з обмеженою відповідальністю «НПФ ОБЕРОН».

Зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області прийняти рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних щодо податкових накладних №1 від 12.01.2021 року, №2 від 12.01.2021 року, №3 від 19.01.2021 року, №5 від 28.01.2021 року, №5 від 15.09.2020 року, №4 від 19.01.2021 року, №4 від 19.01.2021 року, виписаних Товариством з обмеженою відповідальністю «НПФ ОБЕРОН».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ТОВ «НПФ ОБЕРОН» судовий збір в розмірі 18788,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції не вирішувалось.

26 червня 2023 року від представника позивача до суду першої інстанції надійшла заява, в якій заявник просив суд ухвалити додаткове рішення про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11700,00 грн..

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що розгляд справи відбувся в порядку письмового провадження без виклику сторін, а тому позивач звертається з цією заявою у порядку ч.7 ст.139 КАС України. Розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у сумі 11700,00 грн. підтверджений належними доказами, а тому підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів солідарно.

Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НПФ ОБЕРОН» витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило додаткове рішення скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що додаткове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, оскільки судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам сторін та наявним у матеріалах справи доказам, а тому підлягає скасуванню. Апелянт не погоджується з сумою витрат на правничу допомогу, яка стягнута судом першої інстанції на користь позивача, вважає її необґрунтованою, завищеною та не підтвердженою належним чином.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив додаткове рішення суду першої інстанції змінити в його резолютивній частині шляхом визначення розміру судових витрат.

Апеляційним судом справу розглянуто у відповідності до вимог статті 311 КАС України в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи додаткове рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 05.06.2018 року у справі №904/8308/17 встановлено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані: договір про надання правової допомоги від 14 липня 2022 року №20220714; додаток №1 від 14.04.2022 року до договору про надання правової допомоги №20220714; рахунок-фактура №20230111 від 11.01.2023 року на суму 5700 грн.; рахунок-фактура №20230427 від 27.04.2023 року на суму 4000 грн.; рахунок-фактура №20230515 від 15.05.2023 року на суму 2200 грн.; акти приймання-передавання правової допомоги (послуг) №6; платіжна інструкція №393 від 19.01.2023 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №000861 від 26.07.2017 року; ордер на надання правової допомоги серії АН №1073918 від 21.07.2022 року (а.с. 192-204).

Загальна сума гонорару адвоката за надану правову допомогу, відповідно до вказаного акту складає 11700,00 грн., з яких 4500,00 грн. - складання позовної заяви, 1000,00 грн. - усунення недоліків позовної заяви, 4000,00 грн. - відповідь на відзив, 2200,00 грн. - письмові міркування на пояснення відповідача.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30.09.2009 року визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання - передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31.03.2020 року у справі №726/549/19, від 21.05.2020 року у справі №240/3888/19.

Крім того, висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 05.06.2018 року у справі №904/8308/17 встановлено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно із практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати в сумі 11700,00 грн. за підготовку та подання адміністративного позову в даній справі є завищеними, оскільки ця справа відповідає сталій судовій практиці, а відтак підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

Суд першої інстанції правильно вказав, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у сумі 4000,00 грн. за складання та подання до суду адміністративного позову, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу про зміну додаткового рішення суду першої інстанції в його резолютивній частині шляхом визначення розміру судових витрат, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки рішення суду в частині відмовлених вимог заяви про стягнення витрат на правничу допомогу сторонами (в тому числі і позивачем) не оскаржується, а зазначення про це у відзиві на апеляційну скаргу не є підставою для зміни судового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обґрунтованих юридичних висновків щодо розподілу судових витрат і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в цій частині відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 134-139, 241-243, 250, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року в адміністративній справі №280/1787/23 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року в адміністративній справі №280/1787/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко