Справа № 200/1465/23
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення

20 грудня 2023 року Справа №200/1465/23

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при розгляді заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) відповідач 1,

та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, 84122) відповідач 2

про визнання протиправним та скасувати, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.12.2022 року № 65 про відмову про призначення пенсії ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, яке постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до положень статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, яке постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 12.12.2022.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі № 200/1465/23 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.12.2022 року № 65 про відмову про призначення пенсії ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, яке постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.12.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до положень статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, яке постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 15.08.1986 року по 08.08.1988 року, з 09.08.1988 року по 24.08.1988 року, з 09.11.1988 року по 07.07.1989 року, з 05.09.1990 року по 13.03.1992 року, з 15.11.1993 року по 06.08.1999 року та періоду навчання в Іванівському педагогічному училищі з 01.09.1982 року по 30.06.1986 року, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (Одна тисяча сімдесят три) грн 60 копійок.

29 травня 2023 року додатковим рішенням заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 200/1465/23 задоволено; в задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи за трудовим договором з 01.02.2020 року по 24.11.2022 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю ««РАФ-ГРУПП» відмовлено.

Рішення суду набрали законної сили 14.09.2023 року, виконавчі листи на виконання рішення суду видано 28.09.2023 року.

14 грудня 2023 року від представника позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі, яка вмотивована тим, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі № 200/1465/23 Головним управлінням ПФУ в Донецькій області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 12.12.2022 про призначення пенсії та зараховано до страхового стажу періоди її роботи з 15.08.1986 по 08.08.1988, з 09.08.1988 по 24.08.1988, з 09.11.1988 по 07.07.1989, з 05.09.1990 по 13.03.1992, з 15.11.1993 по 06.08.1999, а також період навчання в училищі з 01.09.1982 по 30.06.1986.

Однак рішенням Головного управління ПФУ в Донецькій області від 28.09.2023 № 65 ОСОБА_1 повторно відмовлено в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, оскільки у позивача відсутній відповідний страховий стаж, а також необхідний період постійної роботи або ж проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, що надає особі право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Ураховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач 2 неналежним чином виконав рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у цій справі, оскільки позивачем при поданні до пенсійного органу заяви про призначення пенсії було надано, поруч з іншими документами, посвідчення серії НОМЕР_1 , категорія 4, видане Київською обласною державною адміністрацією 15.02.1994, відповідно до якого ОСОБА_1 має статус громадянки, яка постійно проживає та території зони посиленого радіологічного контролю, яке є безтерміновим та на сьогоднішній день не скасоване, тому у відповідача2 були відсутні причини ставити під сумнів період проживання у зоні радіоактивного забруднення з моменту аварії.

Поряд з цим, представник позивача вважає, що рішенням суду від 16.05.2023 підтверджено право ОСОБА_1 на отримання пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку (на 5 років) відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, натомість відповідач 2, як суб`єкт владних повноважень, не на користь якого ухвалено рішення, нівелює саму суть судового рішення та ігнорує обов`язковість його виконання, що є підставою для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та накладення на відповідальних осіб штрафу.

На обґрунтування своєї заяви представник позивача надав до суду копію листа Головного управління ПФУ у Київській області від 13.10.2023 № 1000-0202-8/155545, згідно якого рішення суду виконано у межах повноважень.

На виконання судового рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянуто заяву та 28.09.2023 винесено рішення про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-Х1І Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 та відсутністю необхідного страхового стажу.

Згідно рішення про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.09.2023 року № 65, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.05.2023 по справі №200/1465/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянута заява ОСОБА_1 від 12.12.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до положень статті 55 Закону України №796 Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зараховано до страхового стажу періоди роботи з 15.08.1986 по 08.08.1988, з 09.08.1988 по 24.08.1988, з 09.11.1988 по 07.07.1989, з 05.09.1990 по 13.03.1992, з15.11.1993 по 06.08.1999 та період навчання в Іванівському педагогічному училищі з 01.09.1982 по 30.06.1986. Страховий стаж склав 22 роки 6 місяців 7 днів.

Початкова величина зниження пенсійного віку не застосовується, оскільки з моменту аварії по 31.07.1986 заявниця не проживала та не підтверджено документального факту роботи у зазначеній зоні.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 15.08.1985 період постійної роботи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 2 роки 11 місяців 26 днів, що недостатньо для призначення зі зменшенням пенсійного віку відповідно по статті 55 Закону України №796. До періодів роботи на території зони посиленого радіологічного контролю зараховано періоди роботи з 09.11.1988 по 07.07.1989, з 05.09.1990 по 01.01.1993 на території м. Біла Церква.

За результатами повторного розгляду заяви від 12.12.2022 про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до частини 2 статті 55 Закону України №796 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.05.2023 №200/1465/23 прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 та відсутністю необхідного страхового стажу.

Дослідивши доводи заяви представника позивача та надані ним документи, суд зазначає наступне.

Вивчивши доводи заяви позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відтак, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України дійшов висновку, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

В пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" від 26 квітня 2005 року, "Крищук проти України" від 19 лютого 2009 року).

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звернув увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.

Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

В такому випадку застосування до відповідача такого заходу як зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, з огляду на можливе застосування заходів, визначених ч. 2 ст. 382 КАС України, спонукає відповідача до повного та фактичного виконання рішення суду без застосування заходів примусового виконання рішення.

Положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 КАС України, передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною п`ятою статті 372 КАС України визначено, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Дослідивши заяву представника позивача про встановлення судового контролю у сукупності із доказами, наданими на її обґрунтування суд зазначає наступне.

Предметом оскарження у справі № 200/1465/23 є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.12.2022 року № 65 про відмову про призначення пенсії ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, яке постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яке було вмотивовано відсутністю у позивача необхідного страхового стажу та яким позивачу було відмовлено у зарахуванні періодів роботи з 15.08.1986 по 08.08.1988, з 09.08.1988 по 24.08.1988, з 09.11.1988 по 07.07.1989, з 05.09.1990 по 13.03.1992, з 15.11.1993 по 06.08.1999 та періоду навчання в Іванівському педагогічному училищі з 01.09.1982 по 30.06.1986 через недоліки трудової книжки.

Спірним питанням в адміністративній справі є наявність у позивача достатнього страхового стажу для призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та правомірність незарахування відповідачем 2 спірних періодів до страхового стажу позивача з підстав наявності недоліків в записах трудової книжки позивача та диплому.

Під час розгляду справи судом встановлено, що наявність у позивача статусу особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , категорія 4, виданим Київською обласною державною адміністрацією 15.02.1994, та поширення на неї положень Закону України від 28.02.1991 № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Закон № 796-XII) не заперечувалось відповідачем 2, відповідачем 1 не спростовано, отже не було спірним питанням між сторонами.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: […] особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення віку на 2 роки* (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, суд дійшов висновку, що ст. 55 Закону № 796-XII поширюється лише на осіб, які постійно проживали або постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні сукупно не менше 4 років, натомість п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII, що визначає осіб, яких віднесено до 4 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не встановлює в якості вимоги для надання такого статусу постійного проживання або постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії по 31 липня 1986 року.

Ураховуючи викладене, віднесення позивача до 4 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не є безумовною підставою для застосування до неї положень 55 Закону № 796-XII.

Водночас, суд наголошує, що в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.12.2022 року № 65 про відмову про призначення пенсії ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, яке постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи питання достатності у позивача періоду проживання/роботи у зоні посиленого радіологічного контролю не досліджувалось, мотивом його ухвалення є виключно недостатність страхового стажу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У спірних правовідносинах актом індивідуальної дії є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.12.2022 року № 65.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України установлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі № 826/6029/18 викладено правовий висновок, згідно якого у контексті вимог частини другої ст. 2 КАС України, нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі […] на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У постанові від 11 вересня 2023 року у справі № 420/14943/21 Верховний Суд сформував критерії обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, якими є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

Виходячи з системного аналізу наведених приписів процесуального закону та висновків Верховного Суду, суд розглядає питання про правомірність/протиправність рішення суб`єкта владних повноважень ураховуючи фактичні обставини справи, мотиви прийняття та висновки оскаржуваного рішення в контексті правових норм, якими врегульовано спірні правовідносини.

Отже, оскільки підставою для прийняття рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.12.2022 року № 65 була виключно відсутність необхідного страхового стажу, а питання щодо відсутності/наявності достатнього періоду проживання/роботи у зоні посиленого радіологічного контролю відповідачем 2 в оскаржуваному рішенні не досліджувалось, у відзиві на позовну заяву не зазначалось, у суду були відсутні підстави та потреба у дослідженні цього питання підчас надання оцінки правомірності оскаржуваному рішенню відповідача 2.

Поряд з цим, ураховуючи фактичні обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що достатнім та належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із зарахуванням до страхового стажу позивача періодів роботи з 15.08.1986 по 08.08.1988, з 09.08.1988 по 24.08.1988, з 09.11.1988 по 07.07.1989, з 05.09.1990 по 13.03.1992, з 15.11.1993 по 06.08.1999 та навчання з 01.09.1982 по 30.06.1986 з урахуванням висновків суду викладених в рішенні, у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання органу ПФУ призначити пенсію позивачу суд відмовив.

Такий висновок суду був погоджений постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2023 року.

З наданих позивачем документів суд встановив, що рішенням про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.09.2023 року № 65, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі №200/1465/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянута заява позивача від 12.12.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до положень статті 55 Закону України №796 Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і як наслідок зараховано до страхового стажу періоди роботи з 15.08.1986 по 08.08.1988, з 09.08.1988 по 24.08.1988, з 09.11.1988 по 07.07.1989, з 05.09.1990 по 13.03.1992, з 15.11.1993 по 06.08.1999 та період навчання в Іванівському педагогічному училищі з 01.09.1982 по 30.06.1986.

Ураховуючи викладене, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі №200/1465/23 виконано у межах його резолютивної частини.

Поряд з цим, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку від 28.09.2023 року № 65 не може бути оскаржено позивачем у порядку судового контролю за виконанням рішення у справі №200/1465/23, а тільки у порядку позовного провадження як самостійний предмет судового розгляду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі №200/1465/23.

Керуючись ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі №200/1465/23 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко