Справа № 420/3519/23
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/3519/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Турецької І.О.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року, прийняте у складі суду судді Аракелян М.М. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 як особі з інвалідністю внаслідок війни у видачі безтермінового посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12AAB №520814 від 11.04.2022 року;

- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради видати ОСОБА_1 безтермінове посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12AAB №520814 від 11.04.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України та наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №223 від 13.07.2017 року був звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я та з 17 липня 2017 року № 149 виключений зі списків особового складу Військової академії та всіх видів забезпечення.

Позивач зазначив, що під час проходження військової служби отримав травму, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджено свідоцтвом про хворобу №479 від 21.03.2017 року, затвердженим військово-лікарською комісією Південного регіону від 27.03.2017 року № 539. Рішенням Одеської обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 позивачу встановлено інвалідність 2 групи з визначенням причиною інвалідності «травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби» зі строком до 01.05.2018 року. У зв`язку із цим, Управлінням соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради Ніколіну В.В. видано посвідчення інваліда війни з терміном дії до 01.05.2018 року.

В подальшому позивач повторно проходив медичний огляд, після чого йому видавалися нові посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, строком до 01.05.2020 та 01.05.2022 року відповідно.

Позивач вказував, що 11 квітня 2022 року після чергового медичного огляду йому було встановлено інвалідність 2 групи безстроково, однак відповідачем протиправно відмовлено у видачі безтермінового посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, що і стало підставою звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у вигляді відмови ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю внаслідок війни, у видачі безтермінового посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі довідки до Акту огляду Одеської медико-соціальної експертної комісії серії 12AAB №520814 від 11.04.2022 року, оформлені листом від 04.11.2022 року. Зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради видати ОСОБА_1 безтермінове посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі довідки до Акту огляду Одеської медико-соціальної експертної комісії серії 12AAB №520814 від 11.04.2022 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що проходження військової служби, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Апелянт вказує, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (під час воєнних дій), а тому позивач не може вважатися особою з інвалідністю внаслідок війни.

Позивач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про хворобу від 21.03.2017 № 479, ОСОБА_1 , підполковник, викладач військової академії (м. Одеса), 01.10.2015 при виконанні службових обов`язків, перебуваючи у службових справах у сховищі, піднявшись на поличку, втратив свідомість, впав та отримав ЗЧМТ, струс головного мозку.

ОСОБА_1 за результатами медичного огляду було встановлено діагноз: прогресуюча хронічна недостатність мозкового кровообігу ІІ ст. з частими транзиторними ішемічними атаками в басейні лівої очної артерії (01.06.2016, 13.10.2016). Гіпертонічна хвороба І ст. СН0. Змішаний астигматизм 0 2,0Д з більшою рефракцією 3,5Д правого ока. Короткозорість ст. 1,0Д лівого ока. Гіпертонічна ангіопатія сітківки, рефракційна амбліопія обох очей. Гастроезофагеальна рефлексна хвороба з ерозивно-виразковим езофагітом, рідкорецидивуючий перебіг, незначне порушення функцій. Лейкоплакія стравоходу проста форма. Хронічний стеатогепатит з мінімальним ступенем активності. Хронічний панкератит, ремісія, без порушення функції. Гемангіома печінки великих розмірів (22 мм). Остеохондроз шийного і грудного відділу хребта, без порушення функції.

Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

Наслідки перенесеної ЗЧМТ (01.10.2015), струсу головного мозку у вигляді після травматичного конвекситального арахноїдиту з вегетативними кризами та незначним порушенням функції.

Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби (а.с. 9, 10).

Згідно довідок до акта медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1 встановлювалася 2 група інвалідності, травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 11, 12, 14).

05 квітня 2017 року та 21 квітня 2020 року ОСОБА_1 було видано посвідчення інваліда 2 групи (а.с. 13).

11 квітня 2022 року Обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 м. Одеса ОСОБА_1 видано довідку за результатами повторного медичного огляду та встановлено 2 групу інвалідності, травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 16), безстроково.

31 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив зокрема видати безтермінове посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни 2-ї групи (а.с. 17).

Листом № 01-Н-42798/1-о від 04 листопада 2022 року Управлінням соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради проінформовано позивача, що статус особи з інвалідністю внаслідок війни був встановлений 05.04.2017 року управлінням соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, та видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 терміном дії до 01.05.2018 року. 11.04.2018 року управлінням було продовжено дію посвідчення серії НОМЕР_1 до 01.05.2020 р, а 21.04.2020 р. продовжено до 01.05.2022 року. Оскільки травма не пов`язана із захистом Батьківщини або з участю у бойових діях, а одержана при фактичному виконанні службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії, не має підстав для висновку про те, що інвалідність пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (під час воєнних дій). Враховуючи вищевикладене, підстав для продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, на жаль, немає (а.с. 18, 19).

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що За позивачем державою був визнаний з 2017 року статус особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, відповідні посвідчення йому були видані уповноваженим органом, останнє серії НОМЕР_1 строком дії до 01.05.2022 року. За переконанням суду, відмовляючи у 2022 році позивачу у видачі посвідчення відповідач діяв не на підставі та не у спосіб визначений законодавством, а тому його дії є протиправними, оскільки ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю внаслідок війни, має право на отримання безтермінового посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі довідки МСЕК серії 12ААВ №520814 від 11.04.2022 року.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 4 Закону №3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Статтею 7 Закону №3551 визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

При цьому колегія суддів зауважує, що статус особи з інвалідністю певної групи та статус інваліда війни є принципово різними правовими категоріями, а отримання травми під час проходження військової служби автоматично не свідчить про наявність у особи статусу осіб з інвалідністю внаслідок війни.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на нього поширюється дія пункту 1 частини другої статті 7 Закону №3551.

У даному контексті колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать військовослужбовці, особи вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

З системного аналізу вимог статей 4, 7 Закону №3551 вбачається, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. У цьому контексті положення ст. 7 Закону №3551 необхідно тлумачити таким чином, що підставою для визнання особи особою з інвалідністю внаслідок війни, у тому числі отриманої під час виконання інших обов`язків військової служби, є факт участі особи у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує висновки, викладені зокрема у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2021 року у справі № 0540/9350/18-а, від 18 листопада 2020 року у справі №1140/2362/18 та від 30 вересня 2019 року у справі №824/32/19-а, які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачу дійсно двічі було видано посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, тобто визнано за ним вказаний статус 05 квітня 2017 року та 21 квітня 2020 року. Правомірність видачі вказаних посвідчень ніким не оскаржувалась. Проте вказані обставини не свідчать про обов`язок відповідача знов видати вказане посвідчення, тобто визнати позивача особою з інвалідністю внаслідок війни.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 року у справі №824/32/19-а, зважаючи на помилкове присвоєння особі статусу, який не міг бути наданий йому в силу вимог норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дійшов висновку, що неможливо стверджувати, що позбавлення цього права свідчить про втручання у права позивача на певні соціальні гарантії, адже на надання такого права позивач не міг та не повинен був розраховувати.

У цьому контексті апеляційний суд наголошує, що легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи норм права (законодавства); не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує реальний спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги). Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №580/1300/22.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: І. О. Турецька

Суддя: Л. Є. Зуєва