Справа № 160/21103/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 рокуСправа №160/21103/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними дій, скасування державної реєстрації обтяження, припинення обтяження, -

ВСТАНОВИВ:

21.08.2023р. ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та просить:

- визнати протиправними дії реєстратора Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори щодо державної реєстрації обтяження у вигляді арешту нерухомого майна квартири, адреса: АДРЕСА_1 , зареєстрованого 18.02.2009 року 14:12:47 реєстраційний номер обтяження 8473664, власник: ОСОБА_2 , заявник: 7 ДНК, підстава обтяження: лист б/н 18.02.2009, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора;

- скасувати державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту нерухомого майна квартири, адреса: АДРЕСА_1 , зареєстрованого 18.02.2009 року 14:12:47 реєстраційний номер обтяження 8473664, власник: ОСОБА_2 , заявник: 7 ДНК, підстава обтяження: лист б/н 18.02.2009, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора;

- припинити обтяження речових прав у вигляді арешту нерухомого майна квартири, адреса: АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_2 , накладеного Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження: 8473664 від 18.02.2009 14:12:47, на підставі листа б/н 18.02.2009, заявник 7ДНК.

Наведені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є спадкоємицею другої черги за законом, прийняла спадщину після смерті її брата - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому за життя на праві приватної власності належана квартира АДРЕСА_2 , після чого позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття вказаної спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, проте, 07.04.2023р. постановою приватного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через наявність у державному реєстрі обтяження (арешту) на спадкове майно (на вказану квартиру) за №8473664 накладеного на підставі листа б/н 18.02.2009р., заявник Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора. Надалі, позивачка вказує на те, що зверталася до відповідача із заявами про зняття згаданого вище обтяження (арешту) квартири на які отримала відповідь від 13.07.2023р. за №5546/П-67273-08.4/08.4-27 про відсутність будь-яких документів та записів щодо накладення арешту на вказану квартиру, а також повідомлено про право позивача з питання зняття арешту з вищезазначеного нерухомого майна звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач вважає, що оскільки на даний час квартира АДРЕСА_2 знаходиться під арештом, позивачка позбавлена можливості отримати у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, вважає, що підстави для накладення вказаного вище обтяження на квартиру у державного нотаріуса Сьомої дніпровської нотаріальної контори Черновської Л.Г. були відсутні, оскільки ст.23 Закону №1952-ІУ (у редакції, яка діяла до 01.05.2009р.) передбачено було виключний перелік підстав для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно, які є вичерпними, відповідні документи у відповідача на підставі яких внесено запис про обтяження речового права ОСОБА_2 (лист б/н від 18.02.2009р. нотаріуса 7ДНК) на квартиру також були відсутні, право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру було зареєстроване у КП «ДМБТІ» 17.03.2010р., тобто, через 1 рік та 1 місяць після накладення арешту, КП «ДМБТІ» 11.08.2023р. на її звернення надано відповідь за №8223, у якій зазначено, що станом на 31.12.2012р. в інвентарній справі за адресою: АДРЕСА_1 відсутні відомості про накладення арештів та заборон на квартиру, що, на думку позивача, свідчить про порушення відповідачем діючого законодавства, зокрема, ч. 4 ст.23 Закону №1952-ІУ (у редакції до 01.05.2009р.). Також позивач зазначає, що право власності на майно є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні згідно до вимог ст.321 ЦК України, ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а ефективним захистом порушених прав позивачка вважає припинення саме за судовим рішенням обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) про що міститься і аналогічна правова позиція у постановах Верховного Суду від 28.10.2020р. у справі №910/10963/19, від 08.02.2022р. у справі №160/6762//21 (а.с.1-9).

Ухвалою суду 16.10.2023р. було відкрито адміністративне провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 14.11.2023р. та, зокрема, запропоновано відповідачеві протягом 15 днів з дня отримання цієї ухвали надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України та виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.46-47).

Зазначена ухвала суду позивачкою була отримана 16.10.2023р., що підтверджується змістом телефонограми, а відповідачем вказана ухвала суду разом із копією позову та доданих до нього документів були отримані засобами електронного зв`язку 16.10.2023р., що підтверджується електронним повідомленням, наявним у справі (а.с.51,52).

Станом на 15.12.2023р. на вимогу вищенаведеної ухвали суду відзиву на позов та доказів в обґрунтування відзиву на позов з дотриманням вимог ст.ст. 162,261 Кодексу адміністративного судочинства України та виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем суду не надано, про причини не надання відзиву на позов не повідомлено.

У відповідності до вимог ч.6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі не надання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи наведене та не надання відповідачем відзиву на позов станом на 15.12.2023р. без поважної причини, строки вирішення справи, встановлені процесуальним законодавством, суд вважає за можливе розглянути дану справу за наявними матеріалами з урахуванням приписів ч.6 ст.162 згаданого Кодексу.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 15.12.2023р., тобто у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних в матеріалах справи копій документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянка України ОСОБА_1 є сестрою ОСОБА_2 , що підтверджується змістом копії паспорту позивачки, копіями свідоцтв про народження НОМЕР_1 від 27.10.1961р., НОМЕР_2 від 11.07.1955р. (а.с.11-12,15).

16.02.2009р. ОСОБА_2 Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину ВЕМ №440458, що підтверджується його копією (а.с.16).

17.03.2010р. КП «ДМБТІ» ОСОБА_2 , як власнику квартири АДРЕСА_2 було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №25602707 серії ССТ №891202, що підтверджується копією наведеного Витягу (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 29.10.2021р. (а.с.19).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.02.2023р. видно, що на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 з 17.03.2010р., наявне обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за №8473664 зареєстроване 18.02.2009 14:12:47 реєстратором: Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: лист, б/н, 18.02.2009, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, заявник: 7ДНК, що підтверджується копією наведеної інформації (а.с.20).

07.04.2023р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. позивачці ОСОБА_1 з підстав наявності вищенаведеного арешту нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилася після смерті її брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з накладеним арештом на спадкове майно згідно до постанови від 07.04.2023р. про що свідчить його копія, наявна у справі (а.с.21).

У подальшому, з питання підстав накладення арешту на вказане майно, позивачка зверталася з заявами до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори, КП «ДМБТІ» та до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), які були розглянуті та надано відповіді від 25.05.2023р. вих. №529/01-16, від 11.08.2023р. №8223, від 13.07.2023р. №5546/П-6273-08.4/08.4-27, у яких повідомлено позивачку про те, що у архівах нотаріальної контори, КП «ДМБТІ» копія листа б/н від 18.02.2009р., на підставі якого внесено арешт на кв. АДРЕСА_2 , а також будь-які інші документи, що стосуються внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.02.2009р. відсутні, зазначено про право позивачки з питання зняття арешту з вищевказаного нерухомого майна звернення до суду з відповідним позовом, що підтверджується змістом наведених копій листів (а.с.28-31).

Позивачка ОСОБА_1 , вважаючи, що вищезазначене обтяження у вигляді арешту квартири АДРЕСА_2 позбавляє її права отримати у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, що є протиправними діями відповідача, звернулася з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Аналогічні приписи містяться і у статті 321 ЦК України.

Згідно до вимог ч.1 ст.316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до змісту права власності, яке врегульовано ч.1 ст.317 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи ч.1 ст.325 ЦК України.

Абзацом 3 частини 2 ст.331 ЦК України встановлено, у разі, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У відповідності до вимог ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових право на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. №1952-ІУ (далі Закон №1952-ІУ) передбачено, що у державному реєстрі прав реєструються права та їх обтяження, зокрема, на об`єкти нерухомого майна, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, квартири.

А приписами ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Аналіз наведених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що право власності на нерухоме майно (володіння, користування та розпорядження) виникає у фізичних осіб з моменту (дня) державної реєстрації на таке нерухоме майно.

А, відповідно, із аналізу наведених норм також слідує, що і реалізувати право на захист щодо такого нерухомого майна шляхом звернення до суду у відповідності до вимог ст.5 наведеного Кодексу, фізична особа має лише після дня (моменту) державної реєстрації за нею на таке нерухоме майно, при цьому, право власності фізичної особи як власника на таке нерухоме майно (у даному випадку квартири АДРЕСА_3 ) повинно підтверджуватися відповідним витягом із вищенаведеного Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Разом з тим, як свідчать досліджені судом копії матеріалів справи, позивачка- ОСОБА_1 на момент звернення до суду з даним позовом 21.08.2023р. не була та не є власником нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , відповідної копії витягу із Державного реєстру прав на нерухоме майно з приводу державної реєстрації за нею як власницею згаданої квартири, суду не надано.

Також і згідно змісту копії постанови приватного нотаріуса від 07.04.2023р. вбачається, що позивачці було відмовлено і у видачі свідоцтва про право на спадщину на згадану вище квартиру, яке може бути підставою для державної реєстрації на вказане нерухоме майно саме за позивачкою (а.с.21).

Наведена постанова приватного нотаріуса від 07.04.2023р. є чинною та не оскаржувалася позивачкою у встановленому законодавством порядку, таких доказів позивачкою суду не надано.

Враховуючи наведене, а також і те, що із вищенаведених дослідженим судом копій документів встановлено, що позивачка на момент звернення до суду з даним позовом про визнання протиправними дій відповідача щодо накладення обтяження (арешту) на квартиру АДРЕСА_2 21.08.2023р. не набула права власності на неї шляхом здійснення державної реєстрації на вказане нерухоме майно, не отримала свідоцтво про право на спадщину (такі докази у справі відсутні), що передбачено вищенаведеними нормами чинного законодавства, а відповідно, суд приходить до висновку, що до моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та до моменту набуття права власності (володіння, користування та розпорядження) на вказане нерухоме майно у встановленому законодавством порядку, а саме: до моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та до моменту отримання витягу із Державного реєстру прав на вказану квартиру, права позивачки у даних правовідносинах ще не є порушеними, тому такі права не підлягають судовому захисту у порядку адміністративного судочинства з урахуванням вимог ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

З приводу аргументів позивачки про те, що, оскільки на даний час квартира АДРЕСА_2 знаходиться під арештом, що позбавляє її права в установленому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, суд зазначає про таке.

У відповідності до вимог ч.1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майна та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських наведених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Отже, із аналізу вищенаведеної норми слідує, що за умови, якщо у складі спадщини є майно та/або майнові права, які обтяжені, та щодо якого здійснюється державна реєстрація, спадкоємець, який прийняв спадщину, має обов`язок звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, а відповідно, як наслідок, уповноважена особа (нотаріус, реєстратор) зобов`язана видати таке свідоцтво про право на спадщину, у тому числі і на нерухоме майно, яке обтяжене.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наявність у Державному реєстрі прав на нерухоме майно обтяження у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 не позбавляє права позивачку, а навпаки, зобов`язує її отримати свідоцтво про право на спадщину з урахуванням проаналізованих приписів ст. 1297 ЦК України.

Окрім того, судом враховується і те, що за змістом постанови приватного нотаріуса від 07.04.2023р. (а.с.21), саме вказаною постановою відмовлено позивачці у отримання свідоцтва про право на спадщину, яка впливає на її права щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, та яка позивачкою не оспорювалася у встановленому законодавством порядку, таких доказів суду не надано.

З огляду на викладене та враховуючи, що судом встановлено, що у разі, якщо у складі спадщини, є нерухоме майно, яке обтяжене та щодо якого в обов`язковому порядку здійснюється державна реєстрація, позивачка має право на видачу їй свідоцтва про право на спадщину на таке майно, яке обтяжене, згідно до вимог ч.1 ст.1297 ЦК України, постанова приватного нотаріуса від 07.04.2023р. про відмову їй у видачі свідоцтва про право на спадщину нею не оспорювалася та не скасована у встановленому законодавством порядку, суд приходить до висновку, що реалізація нею права, направленого за захист вищезгаданого нерухомого майна у спосіб подання даного позову про визнання дій протиправними щодо накладення на нього арешту, скасування державної реєстрації обтяження та припинення цього обтяження на таке нерухоме майно (квартиру) без отримання свідоцтва про право на спадщину та здійснення державної реєстрації на таке нерухоме майно за нею (без набуття права власності на таке майно), є передчасними та суперечать вищенаведеним вимогам ст. 41 Конституції України, ст.ст.316,317, 321, 334 ЦК України, ст.5 Закону №1952-ІУ та ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Разом з тим, позивачем у ході судового розгляду даної справи не було наведено у позові жодних підстав правомірності звернення з даним позовом, не наведено порушення саме її прав та обов`язків, з урахуванням того, що їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за постановою приватного нотаріуса від 07.04.2023р., яка не оспорена та не скасована у встановленому законодавством порядку, а також і не надано суду доказів набуття позивачкою на момент звернення до суду з цим позовом 21.08.2023р. права власності (володіння, користування та розпорядження) на вищенаведене нерухоме майно у порядку та у спосіб, встановленому вище проаналізованим чинним законодавством та з урахуванням обставин, встановлених судом, які позивачем жодними іншими доказами не спростовані.

При цьому, не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і наполягання позивачки на врахуванні у цих правовідносинах правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах цього Суду від 28.10.2020р. у справі №910/10963/19, від 08.02.2022р. у справі №160/6762/21, оскільки з їх змісту судом встановлено, що постанова від 28.10.2020р. прийнята у порядку господарського судочинства щодо спору про право власності між юридичними особами за кредитними та іпотечними договорами, а постанова від 08.02.2022р. прийнята у порядку адміністративного судочинства, проте, у інших правовідносинах, які стосувалися арешту майна, яке позивачеві належало на праві приватної власності за договором купівлі-продажу, тоді як, у даній справі позивач не є власником нерухомого майна (право на спадкове майно не оформила у встановленому законом порядку) за захистом якого звернулася до адміністративного суду з даним позовом, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що свідчить про те, що вказані постанови Верховним Судом прийняті не є подібними відносинами по відношенню до даного предмету спору, а відповідно, не є застосовними у даних правовідносинах за вимогами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що дослідженими судом матеріалами справи позивачкою не доведено жодними належними, достатніми та допустимими доказами порушення її прав та інтересів на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 без наявності у позивача свідоцтва про право на спадщину на це майно та без доказів їх державної реєстрації у встановленому законодавством порядку з урахуванням приписів ч.1 ст.1297 ЦК України та за наявності чинної постанови приватного нотаріуса від 07.04.2023р. про відмову позивачці у видачі такого свідоцтва про право на спадщину, що свідчить про те, що позивач станом на 21.08.2023р. (дата звернення з цим позовом до суду) ще не набула права володіння, користування та розпорядження цим майном, а відповідно, такі права позивачки ще не є порушеними (виникають такі права з моменту (дня) державної реєстрації), тому позовні вимоги позивачки щодо скасування державної реєстрації обтяження на цю квартиру, припинення такого обтяження за даним позовом є передчасними.

Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.

З урахуванням того, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати слід покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 229, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними дій, скасування державної реєстрації обтяження, припинення обтяження - відмовити повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва