Справа № 120/12905/23
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 грудня 2023 р. Справа № 120/12905/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Жмеринської міської ради, третя особя, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 позивачка) до виконавчого комітету Жмеринської міської ради (далі- виконавчий комітет , відповідач) із позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення дій направлених на зобов`язання усунути за власний кошт фізичних осіб штучні перешкоди, які були створені фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на землях комунальної власності, а саме:

а) перенести собачу будку та місця годівлі собаки від паркану позивачки , оскільки екскременти потрапляють на приватизовану ділянку позивача;

б) переміщення собаки фізичних осіб від паркану позивачки на відстань на якій би таке розміщення не створювало незручностей позивачу (шум, потрапляння екстрементів від собаки на земельну ділянку);

в) демонтаж малої архітектурної форми - літнього душу , який побудований на межі земельної ділянки позивача та відповідача , та руйнує паркан позивача;

- зобов`язати відповідача, як власника земельної ділянки, яка відноситься до домогосподарства в АДРЕСА_1 усунути наявні штучні перешкоди, які створені фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на землях комунальної власності.

В обгрунтування позовних вимог вказано, що по сусідству із позивачкою перебуває земельна ділянка в АДРЕСА_1 , яка, на моменту смерті ОСОБА_6 , не приватизовна, відтак, на думку позивачки, земля належить до комунальної власності.

Як зазначає позивачка, до будинку заселились ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , при цьому, першій надано право користування земельної ділянкою по АДРЕСА_1 .

Вищевказані особи постійно вчиняють протиправні дії, наслідком яких є завдати матеріальних збитків та моральних страждань позивачці, однак, міська рада на її звернення не позбавляє права користування земельної ділянкою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Так, в липні 2023 р. позивачка направила до відповідача заяву про вжиття заходів реагування до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Однак, на дану заяву надано лише відповідь щодо того, що відповідачем встановлений строк вказаним особам до 6.08.23 р. щодо усунення виявлених на землях комунальної власності штучних перешкод у вигляді розташування будки для собаки, яка охороняє майно вказаних фізичних осіб та екскременти від якої потрапляють на приватну земельну ділянку позивачки та встановлення виключно по паркану позивачки малої архітектурної форми у вигляді літнього душа, який руйнує паркан позивачки. Проте жодних заходів не здійснено.

При цьому позивачка вказує, що органи місцевого самоврядування мають утримувати надані ними території відповідно до вимог санітарних норм. Також ст. 293 ЦКУ визначено, що діяльність фізичної та юридичної особи, яка призводить до нищення, псування, забруднення довкілля є незаконною.

Окремо вказано й на те, що фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин зобов`язані дотримуватись вимог нормативно правових актів.

Ухвалою від 25.08.2023 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

11.09.2023 р. надійшов відзив, в якому відповідач вказав на те, що позивачка направила звернення щодо недотримання її сусідкою правил добросусідства , за наслідком якого надано відповідь. Також зазначив, що цей спір не є публічно правовим та має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

15.09.2023 р. від позивачки надійшли пояснення, в яких зазначила, що у вересні 2023 р. звернулась до відповідача в результаті чого виїхала комісія виконавчого комітету, однак вона не встановила хто є власником чи користувачем земельної ділянки та хто є власником собаки.

21.09.2023 р. надійшли доповнення від позивачки, в яких вказала, що уповноважений з прав людини також направив звернення відповідачу для вжиття заходів, однак такі не вжито.

Ухвалою від 02.10.2023 р. витребувано додаткові докази

10.10.2023 р. надійшли пояснення від відповідача, в яких вказав, що собача будка та літній душ не перебувають на території земельної ділянки, яка є комунальною власністю. Більш того, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , де знаходиться будка і літній душ не є землями комунальної власності.

Ухвалою від 12.10.2023 р. , 25.10.2023 р., витребувано додаткові докази.

Ухвалою від 06.11.2023 р. залучено в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою від 21.11.2023 р., 30.11.2023 р. витребувано додаткові докази.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України " Про місцеве самоврядування в Україні " (далі- Закон №280/97).

Стаття 26 Закону №280/97 визначає, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм.

У процесі експлуатації виробничих, побутових та інших приміщень, споруд, обладнання, устаткування, транспортних засобів, використання технологій їх власник зобов`язаний створити безпечні і здорові умови праці та відпочинку, що відповідають вимогам санітарних норм, здійснювати заходи, спрямовані на запобігання захворюванням, отруєнням, травмам, забрудненню навколишнього середовища.

Органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм.

Згідно статті 42 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення " головні державні санітарні лікарі (їх заступники) застосовують такі заходи для припинення порушення санітарного законодавства:

а) обмеження, тимчасова заборона чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій, об`єктів будь-якого призначення, технологічних ліній, машин і механізмів, виконання окремих технологічних операцій, користування плаваючими засобами, рухомим складом і літаками у разі невідповідності їх вимогам санітарних норм;

б) обмеження, тимчасова заборона або припинення будівництва, реконструкції та розширення об`єктів у разі відступу від затвердженого проекту;

в) тимчасова заборона виробництва, заборона використання та реалізації хімічних речовин, технологічного устаткування, будівельних матеріалів, біологічних засобів, товарів народного споживання, джерел іонізуючих випромінювань в разі відсутності їх гігієнічної регламентації та державної реєстрації, а також якщо їх визнано шкідливими для здоров`я людей;

г) обмеження, зупинення або заборона викидів (скидів) забруднюючих речовин за умови порушення санітарних норм;

д) зупинення або припинення інвестиційної діяльності у випадках, встановлених законодавством;

е) внесення власникам підприємств, установ, організацій або уповноваженим ними органам подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності осіб, зазначених у абзаці шостому частини першої статті 7 цього Закону;

є) вилучення з реалізації (конфіскація) небезпечних для здоров`я хімічних та радіоактивних речовин, біологічних матеріалів у порядку, що встановлюється законодавством.

Іншим посадовим особам органів державної санітарно-епідеміологічної служби надаються повноваження застосовувати заходи для припинення порушення санітарних норм, передбачені пунктом "а" (в частині обмеження, тимчасової заборони діяльності підприємств, установ, організацій, об`єктів будь-якого призначення, технологічних ліній, машин і механізмів, виконання окремих технологічних операцій, користування плаваючими засобами, рухомим складом і літаками у разі невідповідності їх вимогам санітарних норм), пунктами "в", "г", "е" та "є" цієї статті.

Як видно із процитованого органи місцевого самоврядування зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм. При цьому, за порушення таких застосовуються відповідні заходи .

Статтею 9 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження " визначено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана:

забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону;

дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття.

Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх).

Супроводжувати домашню тварину може особа, яка досягла 14-річного віку.

Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити:

безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною;

безпеку супроводжуваної домашньої тварини;

безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою;

наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України;

наявність на домашній тварині нашийника з ідентифікуючими позначками.

При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Дозволяється утримувати:

домашніх тварин - у квартирах, де проживає кілька сімей, - лише за письмовою згодою всіх мешканців квартири. При цьому не дозволяється утримувати домашніх тварин у місцях загального користування;

домашніх тварин - у "зоокутках" дитячих, освітніх, наукових, санаторно-курортних і оздоровчих закладів - з дозволу відповідного органу за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини;

домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї;

домашніх тварин - юридичними особами: для охорони - в обладнаних приміщеннях або на прив`язі; для дослідної мети - у вольєрах, біологічних клініках (віваріях) або в розплідниках;

собак - без повідків і намордників під час оперативного використання правоохоронними органами, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на навчально-дресирувальних майданчиках.

Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Стаття 32-1 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження " до повноважень місцевих рад на відповідній території і в межах їхньої компетенції належать:

1) вжиття заходів та забезпечення дотримання заборони провадження діяльності пересувних звіринців, пересувних зоопарків, пересувних виставок диких тварин та іншої забороненої цим Законом діяльності в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці;

2) організація та здійснення заходів щодо захисту тварин від жорстокого поводження.

Отже відповідальність за дотримання вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил покладається на особу, яка утримує тварину.

Спірним у даній справі є те чи перебуває земельна ділянка, на якій знаходиться собача будка та літній душ в комунальній власності, відтак, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 5 статті ЗК України територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі:

а) передачі їм земель державної власності;

б) відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону;

в) прийняття спадщини або переходу в їхню власність земельних ділянок, визнаних судом відумерлою спадщиною;

г) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

ґ) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Згідно статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані:

а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням;

б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля;

в) своєчасно сплачувати земельний податок;

г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів;

ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі;

д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом;

е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон;

є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем;

ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Згідно статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

В свою чергу згідно статті 125 і 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже право власності виникає з моменту його реєстрації.

Так, судом неодноразово процесуальними рішеннями витребовувались відомості стосовно власників чи користувачів земельної ділянки по АДРЕСА_1 , зокрема де розміщено собачу будку та літній душ.

Листами ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 23.10.2023 р. та від 15.11.2023 р. повідомлено про відсутність відомостей про право власності чи право користування на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Згідно листа Леляцького старостинського округу від 06.12.2023 р. за вих.№01-8-2023/109 за адресою АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований та не проживає.

Листом Леляцького старостинського округу від 01.12.2023 р. за вих.№01-8-2023/108 повідомлено , що згідно погосподарської книги земельна ділянка та житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 рахуються за покійною ОСОБА_7 .

Більш того , як видно із списку межових знаків (арк. справи 148), земельна межа від В до А (позивачка позначає, що саме там розміщена собача будка) віднесено до землі ОСОБА_6 .

В матеріалах справи (арк. справи 213 ) наявний витяг із рішення №6 згідно якого передано у приватну власність земельні ділянки площею 58, 36 га для обслуговування житлового будинку в с. Мала Жмеринка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Отже в ході розгляду справи не підтверджено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності. Не реєстрація її власником житлового будинку не свідчить про те, що вона належить до комунальної власності.

Більш того, відповідач заперечує проти того, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності.

Також не підтверджено й те, що штучні перешкоди, які по АДРЕСА_1 , зокрема літній душ та розміщення собачої будки біля паркану позивачки створені фізичних особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , адже не підтверджено , що вони зареєстровані та проживають за цією адресою.

Відтак, враховуючи, що в ході розгляду справи не підтверджено, що відповідач є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , як і не доведено, що саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 створено штучні перешкоди, зокрема, побудовано літній душ і собачу будку, а також не доведено, що саме ці особи утримують собаку, - відсутні підстави визнавати протиправною бездіяльність щодо не проведення дій направлених на зобов`язання усунути за власний кошт фізичних осіб штучні перешкоди, які були створені фізичних особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на землях комунальної власності. Як наслідок не підлягає задоволенню й похідна вимога про зобов"язання усунути наявні штучні перешкоди, які створені фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на землях комунальної власності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваної відповіді та докази, надані позивачкою, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивачки, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 )

Відповідач: Виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області (вул. Центральна, 4, м. Жмеринка Вінницька область, ).

Третя особя, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення сформовано 20.12.23 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна