Справа № 420/6283/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 р. м. ОдесаСправа № 420/6283/19
Перша інстанція: суддя Андрухів В.В.,

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання провести поновлення пенсії, -

встановиВ:

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено частково.

Вказаним рішенням визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо непоновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 16 квітня 2019 року № 36 про відмову у поновленні ОСОБА_1 виплати пенсії за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 28 квітня 2010 року відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з проведенням індексації.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

11.09.2023 року від представника ОСОБА_1 до суду в порядку ст. 383 КАС України надійшла заява, в якій останній просив: - визнати протиправними рішення, дії та бездіяльність відповідача, вчинені ним на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року у справі № 420/6283/19, в результаті яких: - відповідач протиправно нарахував позивачці пенсію у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність дійсного на 28.04.2010 рік, тоді як правильно розрахувати на дату фактичної виплати з урахування індексації та з масовим перерахунком; - відповідач протиправно не нараховує пенсійні виплати позивачці на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ Ощадбанк, мотивуючи його тим, що відповідач протиправно нарахував позивачці пенсію у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність дійсного на 28.04.2010 року, тоді як правильно розрахувати на дату фактичної виплати з урахування індексації та з масовим перерахунком. Відповідач протиправно не поновлює виплату пенсії позивачці на визначений нею банківський рахунок

Заявник вказав, що враховуючи, що пенсія позивачки обчислена на підставі статті 28, пенсія останньої підвищується на підставі ч. 3 ст. 42 Закону № 1058-IV.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 року у задоволені вказаної заяви - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду та прийняти нову, якою відмовити у прийнятті звіту про виконання рішення ПФУ.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Як встановлено вимогами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997, заява №18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6.

Тобто, правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з положеннями статті 129-1 Конституції України.

Як встановлено вимогами ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

В свою чергу згідно з вимогами ч. 6 ст. 383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З наведеного слідує, що необхідною передумовою щодо задоволення судом заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, є встановлення обставин протиправності таких рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

У даному випадку, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст.383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Як зазначено судом вище, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено частково. Вказаним рішенням, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 28 квітня 2010 року відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з проведенням індексації.

З листа ГУ ПФУ в Одеській області від 14.12.2021 року вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 обчислено при страховому стажі 30 років 6 місяців (стаж враховано по 25.04.2006 року, коефіцієнт стажу 0,30500), середньомісячній заробітній платі 812,50 грн. (коефіцієнт заробітку 0,87477), визначеній за період з 01.04.1977 року по 31.03.1982 року згідно з довідкою про заробітну плату, з 01.03.2003 року по 31.12.2004 року за даними персоніфікованого обліку та становить 876,36 грн. На виконання рішення суду ОСОБА_1 нараховано доплату за період з 28.04.2010 року по 30.06.2020 року в сумі 96007,26 грн. (а.с. 69, т. 3).

Також, з листа відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.01.2023 року № 03.01-218 на заяву представника ОСОБА_1 щодо надання інформації про стан виконання вимог виконавчого листа по справі № 420/6283/19, виданого 07.08.2020 року, повідомлено, що рішенням ГУ ПФУ в Одеській області № 23 від 31.03.2020 року ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 28.04.2020 року в розмірі 591,66 грн. з проведенням індексації. У листі вказано, що покладені Одеським окружним адміністративним судом зобов`язання від 26.02.2020 року по справі № 420/6283/19 виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління.

Під час вирішення справи суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що під час розгляду заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання такого рішення суду, суд не може вирішувати питання, що не були досліджені та не встановлювались під час розгляду справи по суті, оскільки це може призвести до зміни суті рішення.

З огляду на наведене, фактично Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області вчинено дії щодо виконання судового рішення по справі, зокрема, поновлено виплату пенсії за вислугу років з 28.04.2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що обставини незгоди позивачки з характером виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду, не спростовують сам факт виконання відповідачем свого обов`язку щодо проведення поновлення пенсії, що безпосередньо узгоджується зі змістом рішення суду. Таким чином, це не може свідчити про порушення відповідачем охоронюваного інтересу позивачки та можливість використання позивачкою правового механізму статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, потрібно зазначити, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 23 від 31.03.2020 року щодо перерахунку пенсії взагалі не було предметом оскарження у справі № 420/6283/19.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів наголошує, що порушення прав ОСОБА_1 , як стверджує її представник, при здійсненні поновлення пенсії в розмірі меншому, ніж передбачено законодавством України тощо, можуть бути предметом спору у суді шляхом подання відповідної позовної заяви.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 року по справі № 420/6283/19, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький