Справа № 240/16792/22
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/16792/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Л.А.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

20 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування стажу роботи із застосуванням пільгового коефіцієнту;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України зарахувати стаж роботи у місцевості, прирівняній до районів Крайної Півночі за періоди роботи: з 18.10.1969 - 01.10.1971, з 13.02.1974 р - 15.07.1979, з 20.07.1983 - 13.07.1989, з 13.10.1989 - 06.03.1992, з 16.03.1992 - 04.01.1994 із застосуванням пільгового коефіцієнту та з врахуванням заробітньої плати відповідно до довідки №06а/394 від 13.01.2014.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи з 18.10.1969 по 01.10.1971, з 13.02.1974 по 15.07.1979, з 13.10.1988 по 06.03.1992, з 16.03.1992 по 04.01.1994 в півтора кратному розмірі до загального стажу роботи у районі Крайньої Півночі.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 18.10.1969 по 01.10.1971, з 13.02.1974 по 15.07.1979, з 13.10.1988 по 06.03.1992, з 16.03.1992 по 04.01.1994 в півтора кратному розмірі до загального стажу роботи у районі Крайньої Півночі.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення в частині відмови в задоволені позовних вимог та прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 05.10.2013 отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до записів в трудовій книжці позивача, останній працював, зокрема, з 18.10.1969 по 01.10.1971 тесляром 3 розряду; з 13.02.1974 по 15.07.1979 тесляром, з 13.10.1988 по 06.03.1992 машиністом крану трубоукладача, з 16.03.1992 по 04.01.1994 заступником директора.

Всі вказані записи містять відмітку "Район Крайньої Півночі".

Позивач звернувся до відповідача про проведення перерахунку призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням пільгового стажу 1 рік за півтора за періоди з 18.10.1969 по 01.10.1971, з 13.02.1974 по 15.07.1979, з 13.10.1988 по 06.03.1992, з 16.03.1992 по 04.01.1994 та здійснити виплату недоотриманої суми пенсії за віком з часу її призначення.

Листом від 18.02.2022 №4433-1932/У-02/8-0600/22, відповідач відмовив позивачу в задоволенні заяви посилаючись на відсутність передбачених законом підстав для зарахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні після 01.01.1991. Окрім того, зазначено, що періоди роботи позивача до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, крім 1983-1989 роки, зараховано до стажу в календарному обчисленні, оскільки документи, що підтверджують укладання строкових трудових договорів або користування пільгами по обчисленню стажу позивач не надав.

Не погодившись з відмовою відповідача, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд прешої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи з 18.10.1969 по 01.10.1971, з 13.02.1974 по 15.07.1979, з 13.10.1988 по 06.03.1992, з 16.03.1992 по 04.01.1994 в півтора кратному розмірі до загального стажу роботи у районі Крайньої Півночі та зобов`язати відповідача зарахувати вказані періоди роботи.

Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок пенсії з урахуванням довідки про розмір заробітної плати в умовах Крайньої Півночі №06а/394 від 13.01.2014 та здійснити відповідний перерахунок пенсії з урахуванням виплачених сум, то суд дійшов висновку, що така задоволенню не підлягає.

Такого висновку суд дійшов з тих підстав, що частиною третьою статті 96 Закону СРСР № 1480-I передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону, тому дії відповідача щодо неврахування довідок про розмір заробітної плати в умовах Крайньої Півночі, є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Судове рішення в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.

Колегія суддів, погоджується з правовою позицією суду першої інстанції та, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги та висновкам суду першої інстанції, в призмі приписів ст. 308 КАС України, виходить з наступного.

Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода від 13.03.1992) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

При цьому, метою Угоди від 13 березня 1992 року є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно з частинами другою та третьою ст. 6 цієї Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж.

Тобто, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав N01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 роки встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Статтею 3 Угоди від 13 березня 1993 року також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом РФ про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи РФ відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства РФ.

Аналогічні положення закріплені і в частині третій статті 96 Закону СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" від 15 травня 1990 року № 1480-І, відповідно до якої при вибутті осіб, які проживають у районах, де до заробітної плати встановлено районні коефіцієнти, за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Виходячи з наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо неврахування довідок про розмір заробітної плати в умовах Крайньої Півночі, є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.