Справа № 160/23497/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_7, відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_8 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
13.09.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 13.09.2023 року через систему "Електронний суд" позовна заява ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_7, відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_8, в якій представник позивача з урахуванням уточненого адміністративного позову (надійшов до суду 22.09.2023 року) просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_8, щодо не наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, що передбачено абз. 10 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", відповідно до поданих ним заяв від 28.04.2023 року та від 18.07.2023 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_8 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, відповідно до поданих ним заяв від 28.04.2023 року та від 18.07.2023 року, а також оформити належним чином його військово-облікові документи, зокрема проставити у них відмітку про надання відстрочки, на підставі абз. 10 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено щодо протиправності дій ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо не наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, що передбачено абз. 10 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", відповідно до поданих ним заяв від 28.04.2023 року та від 18.07.2023 року.
24.10.2023 року від ІНФОРМАЦІЯ_8 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив наступне. Правове регулювання щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаним на підставі абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» які мають дружину із числа осіб з інвалідністю, за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати. Відповідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків. Водночас, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів. Згідно із статтею 1 вищезазначеного Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Згідно із статтею 4 частиною 2 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. У відповідності до статті 4 частин 5 та 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації. Статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Закон №2232-ХІІ). Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Згідно з частиною другою статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
24.07.2023 року через поштове відділення до ІНФОРМАЦІЯ_7 надійшла заява та пакет документів військовозобов`язаного ОСОБА_1 щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, за сімейними обставинами. Всі надані документи до заяви гр. ОСОБА_1 завірені державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. 19.08.023 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_7 за супроводжувальним листом направив заяву та пакет документів військовозобов`язаного ОСОБА_1 щодо розгляду питання про відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Начальник ІНФОРМАЦІЯ_8, при вивченні всього пакету документів, дійшов висновку, що законодавець чітко вказує, військовозобов`язаний який має дружину із числа осіб з інвалідністю, за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати. Відповідно до ст. 198 Сімейного Кодексу України мати, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітній непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. Серед документів, поданих позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_7, разом з заявою від 24.07.2023 року, які б могли підтвердити відсутність батьків або поважних - причин, за яких вони не можуть надавати донці належного утримання - не надавалися. Другий примірник опису документів які із заявою від 18.07.2023 року направлявся позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_7 знаходиться у позивача. 01.09.2023 року за виx. № 7623 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено лист, в якому було роз`яснено щодо неможливості встановлення факту утримання гр. ОСОБА_3 зі сторони батьків. Повторно, із заявою та додатковим пакетом документів військовозобов`язаний ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 і ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаним - не звертався.
Факт перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа може вирішити у декілька способів: по-перше, особа має право звернутися до органів та організацій за отриманням довідки про підтвердження факту перебування особи на утриманні; по-друге, подати заяву до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України). Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України). Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Отже, до ІНФОРМАЦІЯ_7 і ІНФОРМАЦІЯ_8 повний пакет документів, який би підтверджував право військовозобов`язаного ОСОБА_1 на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації як чоловіка який має дружину із числа осіб з інвалідністю, за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб не надавався. Таким чином, поданий неповний пакет документів позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_7 не дав можливість об`єктивно розгляд матеріалів та як наслідок позитивно для позивача прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідач-1: ІНФОРМАЦІЯ_7, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2023 року зазначена вище справа розподілена та 14.09.2023 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 18.09.2023 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець смт. Широке, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , є військовозобов`язаним.
27.06.2008 року позивач укалв шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб №69 виданого 27.06.2008 року.
У шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Згідно пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_3 виданого 12.07.2023 року та довідки до акту МСЕК Серії 12 ААГ №004059 ОСОБА_3 є особою із числа інвалідів ІІІ групи.
Витягом №407 про зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб від 28.04.2023 року підтверджено, що позивач зареєстрований за однією адресою з дружиною ОСОБА_3 , яка є особою із числа інвалідів ІІІ групи та своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Актом обстеження місця проживання ОСОБА_1 від 27.04.2023 року встановлено, що позивач проживає однією сім`єю зі своєю дружиною ОСОБА_3 , яка є особою із числа інвалідів ІІІ групи та своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 .
Згідно довідки №237 від 08.09.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді експедитора в ПП «Регіон-А».
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 має батька ОСОБА_7 та матір ОСОБА_8 . Однак батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_4 . Мати ОСОБА_3 особа похилого віку та пенсіонерка, що підтверджується пенсійним посвідченням Серії НОМЕР_5 .
28.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою, згідно якої просив відповідача-1 надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у нього дружини з інвалідністю відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вказував, що не має бажання служити та не підлягає призову, отже, має право на відстрочку та просив надати документи про відстрочку від призову відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а у випадку відмови оформити відмову у письмовій формі. До заяви від 28.04.2023 року позивачем було додано нотаріально завірені копії свідоцтва про шлюб, паспорта ОСОБА_1 , довідка до акту огляду МСЕК, пенсійне посвідчення та паспорта заявника дружини, свідоцтва про народження дітей, витягу про зареєстрованих у житловому будинку, акту обстеження місця його проживання.
Після чого 18.07.2023 року позивач знову звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою, згідно якої просив відповідача-1 надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у нього дружини з інвалідністю відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вказував, що не має бажання служити та не підлягає призову, отже, має право на відстрочку та просив надати документи про відстрочку від призову відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а у випадку відмови оформити відмову у письмовій формі. До заяви від 18.07.2023 року позивачем було знову додано нотаріально завірені копії свідоцтва про шлюб, паспорта ОСОБА_1 , довідка до акту огляду МСЕК, пенсійне посвідчення та паспорта заявника дружини, свідоцтва про народження дітей, витягу про зареєстрованих у житловому будинку, акту обстеження місця його проживання.
Як зазначила представник позивача у поданій до суду позовній заяві, станом на момент звернення до суду з указаним позовом відповіді знову так і не отримав.
У відповідь на згаданий вище адвокатський запит від відповідача-1 надійшла відповідь (лист від 18.08.2023 року №5020) в якій зазначається, що дійсно від ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 надійшла заява щодо надання йому відстрочки від призову під час мобілізації, однак дану заяву 17.08.2023 року за вих. №5011 направлено до ІНФОРМАЦІЯ_8 для прийняття рішення щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації.
Як зазначено представником позивача у поданій до суду позовній заяві, станом на момент звернення до суду з указаним позовом позивач відповіді від відповідача-2 так і не отримав.
У відзиві на позовну заяву відповідач-2 зазначив наступне. 24.07.2023 року через поштове відділення до ІНФОРМАЦІЯ_7 надійшла заява та пакет документів військовозобов`язаного ОСОБА_1 щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, за сімейними обставинами. Всі надані документи до заяви гр. ОСОБА_1 завірені державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. 19.08.2023 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_7 за супроводжувальним листом направив заяву та пакет документів військовозобов`язаного ОСОБА_1 щодо розгляду питання про відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Начальник ІНФОРМАЦІЯ_8, при вивченні всього пакету документів, дійшов висновку, що законодавець чітко вказує, військовозобов`язаний який має дружину із числа осіб з інвалідністю, за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати. Серед документів, поданих позивачем до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з заявою від 24.07.2023 року, які б могли підтвердити відсутність батьків або поважних - причин, за яких вони не можуть надавати донці належного утримання - не надавалися. Другий примірник опису документів які із заявою від 18.07.2023 року направлявся позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_7 знаходиться у позивача. 01.09.2023 року за виx. № 7623 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено лист, в якому було роз`яснено щодо неможливості встановлення факту утримання гр. ОСОБА_3 зі сторони батьків. Повторно, із заявою та додатковим пакетом документів військовозобов`язаний ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 і ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаним - не звертався.
З матеріалів справи убачається, що листом ІНФОРМАЦІЯ_8 від 01.09.2023 року за вих. №7623 ОСОБА_1 повідомлено наступне. 28 червня 2023 року за № 3161-IX прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України .щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану», відповідно до якого абзац 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», викладений в новій редакції, а саме не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи за умови. шо такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати. Відповідно до статті 198 Глави 17 Сімейного кодексу України передбачало «Підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина» Тобто, законодавець чітко зазначив, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної дороги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Таким чином, у наданому пакеті документів відсутня інформація щодо батьків гр. ОСОБА_3 , які відповідно до норм законодавства зобов`язані утримувати непрацездатну доньку. Таким чином, в надісланому пакеті документів до ІНФОРМАЦІЯ_1 достатніх підстав для підтвердження права позивача на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі аб. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - не вбачається. У випадку, незгоди з прийнятим рішенням, позивач має право оскаржити його у встановленому законодавством порядку у Дніпропетровському обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за адресою: АДРЕСА_2 або у суді.
Позивач не погодившись із вказаною бездіяльністю відповідачів щодо ненадання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, що передбачено абз. 10 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", відповідно до поданих ним заяв від 28.04.2023 року та від 18.07.2023 року, останній звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.
У ст.65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з п.20 ч.1 ст.106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" (затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено та триває мобілізація.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон №3543-ХІІ).
У статті 1 Закону №3543-ХІІвизначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону №3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Згідно з абзацом 2 частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону №3543-ХІІ, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).
За змістом частин першої-третьої статті 1 Закону №2232-XIIзахист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
В частині сьомій статті 1 Закону №2232-XIIзакріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Згідно з частиною дев`ятою статті 1 №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Статтею 22 Закону №3543-XIIвизначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Поряд з цим статтею 23 Закону №3543-XIIпередбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, зокрема, згідно з абз. 10 частини першої статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.
З аналізу вищезазначених норм Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» слідує, що визначений перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації є вичерпний та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову, або підпадають під умови відстрочки слід надати той обсяг документів, який підтвердить існування обставин, достатніх для того, щоб уповноважений суб`єкт владних повноважень міг прийняти відповідне рішення.
Так, як слідує з матеріалів справи, позивач вважає, що він має право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до абзацу 10 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІяк особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Зі змісту абзацу 12 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІслідує, що особою має бути дотримано дві обставини для відстрочки від призову під час мобілізації за вказаною підставою, а саме: 1) особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду; 2) у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Як вже зазначалось вище, 28.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою, згідно якої просив відповідача-1 надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у нього дружини з інвалідністю відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вказував, що не має бажання служити та не підлягає призову, отже, має право на відстрочку та просив надати документи про відстрочку від призову відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а у випадку відмови оформити відмову у письмовій формі. До заяви від 28.04.2023 року позивачем було додано нотаріально завірені копії свідоцтва про шлюб, паспорта ОСОБА_1 , довідка до акту огляду МСЕК, пенсійне посвідчення та паспорта заявника дружини, свідоцтва про народження дітей, витягу про зареєстрованих у житловому будинку, акту обстеження місця його проживання.
Після чого 18.07.2023 року позивач знову звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою, згідно якої просив відповідача-1 надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у нього дружини з інвалідністю відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вказував, що не має бажання служити та не підлягає призову, отже, має право на відстрочку та просив надати документи про відстрочку від призову відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а у випадку відмови оформити відмову у письмовій формі. До заяви від 18.07.2023 року позивачем було знову додано нотаріально завірені копії свідоцтва про шлюб, паспорта ОСОБА_1 , довідка до акту огляду МСЕК, пенсійне посвідчення та паспорта заявника дружини, свідоцтва про народження дітей, витягу про зареєстрованих у житловому будинку, акту обстеження місця його проживання.
Суд звертає увагу, що вказані документи не є достатніми для підтвердження обставин (в розумінні абзацу 10 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ) того, що позивач є особою, яка зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.
Згідно із преамбулою Закону України «Про соціальні послуги» саме цей Закон визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах. Статтею 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, а отримувачі соціальних послуг - це особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.
Статтею 15 Закону України «Про соціальні послуги» визначено порядок ведення та внесення відомостей до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг щодо надавачів та отримувачів таких соціальних послуг.
Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про соціальні послуги» до уповноважених органів системи надання соціальних послуг належать:
1) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення;
2) Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації;
3) виконавчі органи міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» надавачі соціальних послуг провадять свою діяльність відповідно до законодавства про соціальні послуги, на підставі установчих та інших документів, якими визначено перелік соціальних послуг та категорії осіб, яким надаються такі послуги, за умови забезпечення їх відповідності критеріям діяльності надавачів соціальних послуг, встановленим Кабінетом Міністрів України.
Надавачі соціальних послуг можуть належати до державного, комунального або недержавного секторів.
До надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.
Працівники надавачів соціальних послуг державного/комунального та недержавного секторів та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, забезпечують надання соціальних послуг на професійній основі відповідно до вимог цього Закону.
Фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:
1) особами з інвалідністю I групи;
2) дітьми з інвалідністю;
3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;
4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;
5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.
Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.
З аналізу вищенаведених норм закону слідує, що особи, які у встановленому законом порядку визнані такими, що потребують стороннього постійного догляду, є соціально захищеними державою, а надання їм такого захисту, зокрема і в частині постійного догляду особами з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, - здійснюється і передбаченому законом порядку, а отже - підтверджується відповідними доказами, зокрема, але не виключно, - актами про встановлення факту здійснення постійного догляду за особами з інвалідністю I чи II групи, яка потребує постійного догляду, доказами отримання компенсації за догляд за такою особою, тощо.
Належних та допустимих доказів у підтвердження зайняття позивачем постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, - сторонами не представлено, а судом не здобуто.
Суд наголошує, що обов`язок доведення існування обставин для надання військовозобов`язаній особі відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема і з підстав, передбачених абзацом 10 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», - лежить саме на такій особі.
Однак, за наявними в матеріалах судової справи доказами, позивачем не доведено, що його дружина ОСОБА_3 , яка є особою із числа інвалідів ІІІ групи потребує постійного догляду, а він здійснює такий догляд на постійній основі, з огляду на що суд дійшов висновку, що у позивача було відсутнє право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до абз. 10 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на момент звернення до відповідачів із відповідними заявами.
Крім того, суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, суд, проаналізувавши позовні вимоги та з`ясувавши всі обставини справи та оцінивши докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи що суд відмовив у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_7, відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_8 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник