Справа № 420/5622/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/5622/23

Перша інстанція: суддя Вовченко О.А.,

повний текст судового рішення

складено 24.07.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 по 04.06.2021, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення:

1) з 29.01.2020 по 31.12.2020, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;

2) з 01.01.2021 по 04.06.2021 з урахуванням посадового окладу, визначеного шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами встановленого станом на 01 січня 2021 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. № 704, та з урахуванням окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебувала і досі перебуває на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . Посилаючись на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 позивач зазначив, що з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу мали б визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14. Зазначає, що застосування відповідачем розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу та обчислення виплат позивача при звільненні у меншому розмірі ніж передбачено законом порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном. Оскільки чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи відсутністю передбачених нормами чинного законодавства підстав, оскільки на його думку застосуванню для обрахунку грошового забезпечення підлягає механізм, який визначає множення саме розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 залучено до участі у справі в якості другого відповідача військову частину НОМЕР_2 та визначено розгляд справи №420/5622/23 розпочати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, та за період з 01.01.2021 по 04.06.2021 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за періоди з 29.01.2020 по 31.12.2020 з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 та з 01.01.2021 по 04.06.2021 з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 подано на вказане рішення суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, з урахуванням наданих до апеляційного суду додаткових пояснень зокрема зазначив, що за загальним правилом застосування нормативно-правових актів у разі існування неузгодженості між підзаконними актами, у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив чинності. За вказаного, на думку апелянта, застосуванню в спірних правовідносинах підлягає п.4 Постанови №704 КМ України у редакції Постанови №103 КМ України. Отже, в даному випадку для визначення грошового забезпечення позивача у спірному періоді застосуванню підлягає механізм, який визначає множення саме розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, а не 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року. Таким чином, в запитуваний позивачем період ОСОБА_1 проводився розрахунок складових грошового забезпечення виходячи з наступних показників: прожитковий мінімум встановлений на 01.01.2018р. (1762грн.); тарифний коефіцієнт за посадою 4,6; тарифний коефіцієнт за військовим (спеціальним) званням 0,84. Виходячи із указаних показників, грошове забезпечення позивача у спірному періоді дораховувалось із показників - посадовий оклад - 7329,00 (1762*4,16) та окладу за військовим званням - 1480,00 (1762*0,84). Саме такі розміри посадового окладу, окладу за військовим званням при нарахуванні щомісячного грошового забезпечення, а також одноразових видів грошового забезпечення позивачу був застосований з лютого 2020 року по день виключення позивача зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 та на думку скаржника правомірно. Під час виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 позивач не зазначав жодних заперечень з цього приводу, відповідні накази не оскаржував, тобто погодився із всіма розрахунками відповідача.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено наступні обставини справи з якими погоджується апеляційний суд проаналізувавши матеріали справи.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №121 від 04.06.2021 полковника ОСОБА_1 , начальника відділу напрямків управління територіальної оборони, звільненого наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.05.2021 №174 (а.с.8) у запас за п.п. «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» 04.06.2021 виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів грошового забезпечення (а.с.9) .

Як зазначив позивач у позовній заяві, йому у період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення здійснювалося у заниженому розмірі, а саме у період з 29.01.2020 по 04.06.2021 позивачу виплачувався посадовий оклад, оклад за військовим званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати, які обраховуються виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01.01.2018 замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 січня календарного року (станом на 01.01.2020, 01.01.2021).

20.01.2023 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив у разі неправильного нарахування і виплати полковнику ОСОБА_1 протягом 2020 - 2021 років грошового забезпечення повідомити про готовність здійснити відповідне донарахування і виплату йому грошового забезпечення з урахуванням щорічних змін прожиткового мінімуму для працездатних осіб за 2020 - 2021 роки), з урахуванням раніше проведених виплат.

На свою заяву позивач отримав від військової частини НОМЕР_1 відповідь у вигляді листа від 11.03.2023 №1089, в якому зокрема було зазначено, що в даному випадку застосуванню підлягає механізм, який визначає множення саме розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, а не 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, у зв`язку із чим позивачу за інформацією Військової частини НОМЕР_1 , в період з 01.01.2019 по 01.01.2020, проводився розрахунок складових грошового забезпечення виходячи з наступних показників:

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-VІІІ станом на 01.02.2018 прожитковий мінімум для працездатних осіб визначено в розмірі 1762 грн.

Згідно Додатку № 6 до наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 № 90 «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України» (далі - Наказ № 90) за посадою начальник відділу встановлено 40 тарифний розряд, а відтак цій посаді відповідає тарифний коефіцієнт 4,16.

Розмір посадового окладу розраховується шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на 1 січня 2018 року (1762 грн) на тарифний коефіцієнт за посадою, на якій перебував військовослужбовець (4,16). А у разі якщо посадовий оклад визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище округлюються, до десяти гривень.

Розмір окладу за військовим званням визначається за Схемою тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (Додаток № 14 до Постанови №3 704). Так, в ній визначено, що звання «полковник» відповідає тарифний коефіцієнт « 0,84».

Розмір окладу за військовим званням розраховується шляхом, множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня поточного року на тарифний коефіцієнт за військовим званням військовослужбовця (0,84). У разі якщо розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - округлюються до десяти гривень.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 29.01.2020р. (набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18) у позивача виникло право на обчислення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом застосування пункту 4 постанови №704 в первинній редакції, а саме множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 1 січня 2018 року, як було застосовано відповідачем.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону "Про військовий обов`язок і військову службу" гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей" та іншими законами.

Як визначено ч.ч. 2-4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

30.08.2017р. Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (Постанова №704), яка набрала чинності 01.03.2018р. та якою передбачалося збільшення з 01.03.2018р розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.

Згідно з п. 2 Постанови №704, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до постанови №704, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату її прийняття та до 24.02.2018р.) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Однак, 21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (Постанова №103).

Пунктом 6 указаної Постанови №103 було внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Відтак, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови № 704 передбачав застосування в якості розрахункової величини для обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

При цьому, суд першої інстанції ґрунтовно врахував, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Відтак, в контексті надання оцінки доводам апеляційної скарги колегія суддів зауважує, що з врахуванням ст.265 КАС України, п.6 Постанови №103 втратив чинність з 29.01.2020р., у зв`язку із чим відновлена дія п.4 Постанови №704 у редакції, до внесення відповідних змін до нього п.6 Постанови 103.

Відтак, з 29.01.2020р. відповідно до редакції п.4 постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатка 1 та пункту Примітки Додатка 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з указаної вище дати мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Водночас, при вирішенні питання щодо можливості застосування мінімальної заробітної плати, в даному випадку не менше її 50 відсотків, як розрахункової величини при обрахунку посадового окладу, суд першої інстанції вірно також врахував, що згідно з п.3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2017 року, після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

При цьому, враховуючи, що норми пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII були чинними як на дату прийняття постанови №704, так і станом після 29.01.2020, та неконституційними не визнавалися, а також враховуючи юридичну силу законів та підзаконних нормативно-правих актів (яким є постанова №704), місце таких в системі нормативно-правових актів, суд першої інстанції вірно зауважив, що перевагу слід надати саме положенням Закону, як акту вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України.

Також, за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

За вказаного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що п.4 постанови № 704 з 29.01.2020 року має застосовуватись в наступній редакції: «Розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.».

Так, відповідно до установлених обставин справи, у період проходження військової служби позивача, з 29.01.2020 по 04.06.2021 нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 здійснювалося у розмірі, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01.01.2018 замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 січня календарного року (станом на 01.01.2020, 01.01.2021).

Втім, з огляду на приведені вище законодавчі приписи, починаючи з 29.01.2020 у позивача виникло право на обчислення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом застосування пункту 4 постанови №704 в первинній редакції, а саме множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у 2020 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року - 2102 гривні.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у 2021 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 року, - 2270 грн.

Отже, дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачеві в заниженому розмірі грошового забезпечення із 29.01.2020 по 04.06.2021р., з врахуванням грошової допомоги на оздоровлення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, є протиправними.

Таким чином, порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Підсумовуючи усе вищенаведене, виходячи з встановлених фактів і обставин у справі, враховуючи також те, що грошове забезпечення позивачу нараховувалось військовою частиною НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , апеляційний суд вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України, у спосіб, визначений резолютивною частиною оскаржуваного судового рішення.

Оцінюючи позицію апелянта по суті задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , судова колегія вважає, що обставини про які зазначає скаржник в апеляційній скарзі, аналогічні тим, що були вказані в обґрунтування відзиву на позов, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Стосовно посиланням апелянта на те, що позивач не оскаржував наказ про виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , зокрема в частині зняття з усіх видів забезпечення, колегія суддів також відхиляє за необґрунтованістю, оскільки таке не спростовує вчинення у спірних правовідносинах невірних обрахунків грошового забезпечення позивача з 29.01.2020р.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За вказаного, судове рішення відповідає зазначеним вимогам ст. 242 КАС України.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі №420/5622/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій А.В. Крусян