Справа № 420/35487/23
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів про визнання протиправним та скасування висновку щодо оцінювання, визнання протиправними та скасування наказу про затвердження висновку щодо оцінювання, наказу про звільнення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів (далі відповідач, Держпродспоживслужба), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців територіальних органів Держпродспоживслужби, які займають посади державної служби категорії Б - начальників головних управлінь Держпродспоживслужби в областях, м. Києві та міжрегіональних головних управлінь Держпродспоживслужби на державному кордоні, а також державних службовців, на яких покладено виконання обов`язків начальників територіальних органів Держпродспоживслужби у 2023 році, що затверджений наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 5 грудня 2023р. №760-к, в частині визначення результатів виконання завдань начальником Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 05 грудня 2023р. №760-к в частині затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності начальника Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 12 грудня 2023р. №781-к «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади начальника Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні в перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, у зв`язку з отриманням ним негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, відповідно до п.3 ч. 1 ст.87 Закону України «Про державну службу».

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подана заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Держпродспоживслужби від 12.12.2023 за №781-к «Про звільнення ОСОБА_1 » до набрання законної сили остаточним рішенням по суті у даній справі, а також забороною Держпродспоживслужбі вчиняти дії, пов`язані з виконанням наказу Держпродспоживслужби від 12.12.2023 за №781-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Необхідність забезпечення позову мотивує наступним чином:

- оскільки на цей час наказ про звільнення не реалізований, то позивачем ще не заявлялись вимоги про поновлення на роботі. Однак якщо позивач вийде на роботу після закінчення підготовчого засідання (при розгляді справи за правилами загального позовного провадження) або пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання (при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження) його буде звільнено в цей перший робочий день, то за правилами адміністративного судочинства він навіть не буде мати змогу збільшити позовні вимоги;

- як зазначає позивач, з практики судових справ щодо прийняття громадян па публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби вбачається, що це з різних підстав довготривалі справи, здебільшого з причин зловживання процесуальними правами відповідачами/роботодавцями з метою затягування строків їх розгляду. Безпосередньо Держпродспоживслужба, як ніяка інша служба, займає лідерську позицію у затягуванні справ щодо звільнення з публічної служби керівників своїх територіальних органів та створенні складних ситуацій після їх поновлення судами (як то поновлення на роботі судом двох керівників в одному й тому самому територіальному органі Держпродспоживслужби в Одеській області). Однак, ОСОБА_1 є інвалідом II групи і потребує постійної системної підтримуючої медикаментозної терапії, що, на сьогоднішній день, вартує дорого. До того ж, ОСОБА_1 є батьком двох неповнолітніх дітей та єдиним годувальником у родині. Отже, наразі склалась така унікальна ситуація, як для даної категорії справ, коли суд має можливість убезпечити позивача у справі про незаконне звільнення від негативних наслідків, обумовлених довготривалим розглядом справи у зв`язку з значним навантаженням на суди у період воєнного стану та можливим зловживанням процесуальними правами відповідачем.

Відповідно до частин 1 5 статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Ураховуючи наведене, суд розглядає подану позивачем заяву про забезпечення позову в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи).

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 , якщо стисло, обґрунтовує ймовірним унеможливленням зміни позовних вимог шляхом доповнення їх вимогами про поновлення на роботі, а також убезпеченням його від негативних наслідків незаконного звільнення, обумовлених довготривалим розглядом справи у зв`язку з значним навантаженням на суди у період воєнного стану та можливим зловживанням процесуальними правами відповідачем.

Оцінюючи наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд виходить з такого.

Частинами першою та другою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Для забезпечення позову суд на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників має переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25 квітня та 30 вересня 2019 року у справах № 826/10936/18, № 420/5553/18 відповідно.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта, а також забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 800/521/17 (провадження № 11-114заі18) зробила висновок про те, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично подовжує правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин.

Такий саме висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 13.10.2021 у справі №640/9082/21, у постанові від 29.04.2021 у справі №600/1136/20-а.

Як видно з матеріалів позовної заяви та заяви про забезпечення позову, оскарженим наказом відповідача від 12.12.2023 за №781-к позивача звільнено з посади начальника Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні в перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності. При цьому наказ фактично ще не реалізований лишень тому, що за твердженням позивача він перебуває у стані тимчасової непрацездатності.

Суд враховує, що забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, матиме наслідком те, що суд фактично продовжить службові відносини заявника з роботодавцем.

Отже, в такий спосіб фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає призначенню інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.

Оцінюючи доводи заявника, суд зазначає, що законодавство передбачає ефективні засоби відновлення в судовому порядку прав незаконно звільненої особи роботодавцем: 1) рішення суду про поновлення на посаді підлягає до негайного виконання; 2) за весь час вимушеного прогулу на користь незаконно звільненої особи стягується середній заробіток; 3) у випадку затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді особа вправі позиватися про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду.

Що ж до посилань позивача на ймовірне унеможливлення реалізації процесуального права на зміну позовних вимог шляхом доповнення їх вимогами про поновлення на роботі, то забезпечення процесуальних прав не є метою і завданням інституту забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд також вказує, що позивачем не наведено, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.150, 151, 152, 154, 248 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів про визнання протиправним та скасування висновку щодо оцінювання, визнання протиправними та скасування наказу про затвердження висновку щодо оцінювання, наказу про звільнення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя А.С. Пекний