Справа № 160/26803/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
16.10.2023 року через підсистему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме: з 09.09.2022 року по 19.09.2022 року, з 01.12.2022 року по 19.12.2022 року, з 19.12.2022 року по 09.01.2023 року, з 23.01.2023 року по 01.02.2023 року, з 02.02.2023 року по 14.02.2023 року, з 25.03.2023 року по 11.04.2023 року, з 11.04.2023 року по 25.04.2023 року, з 31.05.2023 року по 12.06.2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме: з 09.09.2022 року по 19.09.2022 року, з 01.12.2022 року по 19.12.2022 року, з 19.12.2022 року по 09.01.2023 року, з 23.01.2023 року по 01.02.2023 року, з 02.02.2023 року по 14.02.2023 року, з 25.03.2023 року по 11.04.2023 року, з 11.04.2023 року по 25.04.2023 року, з 31.05.2023 року по 12.06.2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 16.10.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 23.10.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 23.10.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- витяг з наказу про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;
- особову справу позивача;
- відомості щодо здійснення виплати відповідачем позивачу за спірний період;
- відомості/інформацію про те, чи брав позивач та за який період безпосередньою участь у бойових діях або здійснював заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій чи здійснення зазначених заходів;
- всі наявні докази щодо суті спору.
19.12.2023 року відповідачем через підсистему Електронний суду подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені витребувані докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 21.12.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він має безумовне право на виплату додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн. в розрахунку на місяць, встановленої Постановою КМУ від 28.02.2022 р. № 168, а саме: за період стаціонарного лікування позивача: з 09.09.2022 року по 19.09.2022 року, з 01.12.2022 року по 19.12.2022 року, з 19.12.2022 року по 09.01.2023 року, з 23.01.2023 року по 01.02.2023 року, з 02.02.2023 року по 14.02.2023 року, з 25.03.2023 року по 11.04.2023 року, з 11.04.2023 року по 25.04.2023 року, з 31.05.2023 року по 12.06.2023 року.
При цьому, позивач зауважив, що відповідачем було надано докази па підтвердження того, що позивач дійсно перебував як на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що було відображено в відповідних наказах відповідача.
Також, згідно з карткою особового рахунку працівника за 2022-2023 р.р., які були надані відповідачем, останній недонараховував позивачу додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн. в розрахунку, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р., за період перебування позивача на лікарняному.
Тому, позивач вважає, що відповідач протиправно недонарахував йому додаткову винагороду у розмірі 1000 000 грн. в розрахунку відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за період перебування позивача на лікарняному.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача, у якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вказаної позиції відповідач вказує, що солдат ОСОБА_2 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2022 року №231 був зарахований до списків особового складу військової частини.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.09.2022 року №232 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_3 , стрільця-зенітника 3 зенітного ракетного відділення зенітного ракетного взводу 3 механізованого батальйону, вважати таким, шо 07 вересня 2022 року отримав поранення під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2022 року №240 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_3 , стрільця-зенітника 3 зенітного ракетного відділення зенітного ракетного взводу 3 механізованого батальйону, було увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 10 вересня 2022 року, у зв`язку з лікуванням.
Відповідач вказує, що всі належні позивачу виплати згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 були нараховані та зараховані на його картковий рахунок в повному обсязі.
До матеріалів справи, долучили карту особового рахунку військовослужбовця.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями у військовому квитку.
Згідно довідки про обставини травми № 9992 від 13.10.2022 року 07.09.2022 року позивач отримав: Акубаротравму. Ушиб стопи, забій хребців верхньої частини. За обставин: у ході проведення службового розслідування було встановлено, що 07.09.2022 року приблизно о 14:00 розпочався обстріл з артилерії окупаційних військ російської федерації по позиціям 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону поблизу н.п. Соледар Бахмутського району Донецької області, в результаті чого солдат ОСОБА_2 отримав бойове травмування. Евакуйований з позицій силами медичного пункту 3 механізованого батальйону до стабілізаційного пункту медичної роти м.Бахмут Донецької області. Травмування/поранення отримане військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини.
Первинну медичну допомогу отримав 07.09.2022 року відповідно до форми 100.
Згідно довідки № 1014 та виписного епікризу № 6200/1038 позивач перебував у стаціонарі з 09.09.2022 року по 19.09.2022 року.
19.09.2022 року отримав консультативний огляд.
27.09.2022 року отримав консультативний огляд.
01.10.2022 року отримав консультативний огляд.
02.11.2022 року отримав консультативний огляд.
04.11.2022 року отримав консультативний огляд.
05.11.2022 року отримав консультативний огляд.
Відповідно до виписки № 2631 з 01.12.2022 року по 19.12.2022 року позивач перебував в стаціонарі в КП «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» ДОР.
Згідно виписки № 2847 з 19.12.2022 року по 09.01.2023 року позивач перебував на стаціонарі в КП «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» ДОР.
12.01.2023 пройшов дослідження на 16-зрізовому спіральному комп`ютерному томографі.
Згідно виписки № ЭА707 перебував в стаціонарі з 23.01.2023 року по 01.02.2023 року в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради.
Згідно виписки № 388 з 02.02.2023 року по 14.02.2023 року позивач перебував в стаціонарі в КП «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» ДОР.
Відповідно до довідки ВЛК № 84/28 від 14.02.2023 на підставі статті 48 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
Згідно виписки № 1099 позивач перебував в стаціонарі з 25.03.2023 року по 11.04.2023 року в КП «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» ДОР.
Відповідно до виписки № ЕА6186 позивач перебував в стаціонарі з 11.04.2023 року по 25.04.2023 року в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» ДОР».
Згідно виписки № 2053 позивач перебував на стаціонарі з 31.05.2023 по 12.06.2023 року в КП «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» Дніпропетровської обласної ради.
04.05.2023 року в інтересах позивача, його представником направлялася заява до відповідача з вимогою, зокрема:
1. Нарахувати та виплатити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в повному розмірі в період з 07.09.2022 року по теперішній час включно, щомісячну доплату у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбачені Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 р, з урахуванням фактично виплачених сум.
2. Надати витяг із наказу командира військової частини про зарахування військовослужбовця у розпорядження командира військової частини та витяг із наказу про вибуття (прибуття із) на лікування.
3. Виготовити та направити довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1
4. Надати витяги із наказів про вибуття(прибуття) у відпустку за станом здоров`я ОСОБА_1 .
Проте, з відповіді відповідача, оформленій листом від 21.09.2023 року № 6754/ФЕС відповідач надав картку особового рахунку від 21.09.2023 року № 6753/ФЕС, з чого встановлено, що відповідач відмовився від добровільної виплати винагороди.
Крім того, у відповідь на скаргу представника позивача, відповідач листом від 09.08.2023 року № 5903/ФЕС повідомив: «Солдат ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2022 року № 231 був зарахований до списків особового складу військової частини.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від08.09.2022 № 232 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , стрільця-зенітника З зенітного ракетного відділення зенітного ракетного взводу 3 механізованого батальйону, вважати таким, що 07 вересня 2022 року отримав поранення під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2022 року № 240 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , стрільця-зенітника З зенітного ракетного відділення зенітного ракетного взводу 3 механізованого батальйону, Увільнити від займаної посади та зарахувати в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 10 вересня 2022 року, у зв`язку з лікуванням.
Всі належні йому виплати згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 були нараховані та зараховані на його картковий рахунок в повному обсязі.
Відповідно пункту 9 розділу І із змінами Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 року № 260 «грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства».
Всі виплати здійснюються згідно наказів командира військової частини, які формуються на підставі рапортів командирів підрозділів. Про всі чинні нормативно-правові документи, порядок здійснення виплат та встановлені категорії військовослужбовців, які мають право на отримання додаткової винагороди під час дії воєнного стану згідно постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року доведено до командирів підрозділу та їх заступників».
Отже, враховуючи наведені вище обставини, відповідач у зазначеній відповіді від 09.08.2023 року підтвердив про отримання поранення позивача та перебування позивача на стаціонарному лікуванні, але відповідач вважає, що позивачу було здійснено всі належні виплати.
При цьому з долучених відповідачем матеріалів, в/ч вбачається, що відповідач недонараховував спірні виплати, зокрема додаткову винагороду, у розмірі до 100 000 грн. за періоди стаціонарного лікування в розрахунку, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022
Враховуючи, що відповідач відмовився від визначення періодів лікування та відпустки з подальшою добровільною виплатою винагороди, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 8 Постанови №704, умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.
01.04.2022 року постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» №400 внесено зміни до вказаної вище постанови, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Згідно з пунктом 2 цієї постанови, вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.
Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн. на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Суд також звертає увагу на те, що питання виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, регулюється рішенням Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29, в якому зазначено, що документальне підтвердження факту того, що зокрема військовослужбовець, брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), здійснюється на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження);
журналу бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журналу ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
При цьому відряджені військові підтверджують безпосередню участь у бойових діях або заходах довідкою керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Виплата здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) особовому складу військової військової частини; керівника вищого органу військового управління командирам (начальникам) військових частин.
При цьому в цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначають підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.
Такі накази за минулий місяць мають бути видані до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу І цього Положення, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до визначення, закріпленого у пункті 1.2 цієї глави, військово-лікарська експертиза це, зокрема, визначення ступеня придатності до військової служби.
Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців врегульований нормами глави 6 розділу ІІ Положення №402.
Згідно з пунктом 6.5 зазначеної глави, для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.
Пунктом 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
Пунктом 6.13 глави 6 розділу ІІ Положення №402 визначено, що відпустка за станом здоров`я військовослужбовцям у мирний час надається на 30 календарних днів. За медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування ВЛК приймає постанову про потребу у відпустці за станом здоров`я на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка за станом здоров`я ВЛК продовжується на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.
Положеннями пункту 6.14 закріплено, що загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз 12 місяців.
Згідно із пунктом 6.15 глави 6 розділу ІІ Положення №402, відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.
Відповідно до пункту 6.35 Положення №402, у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.
Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.
Аналіз наведених положень дає підстав для висновку, що постанова ВЛК у вигляді довідки про потребу у відпустці за станом здоров`я приймається тільки у випадку, якщо військовослужбовець після закінчення лікування у лікувальному закладі потребує часу для відновлення та не може приступити до виконання службових обов`язків.
За приписами абзацу четвертого пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення №402, постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у звільненні від службових обов`язків або у відпустці за станом здоров`я повинна бути реалізована негайно.
Додатком 1 до Положення №402 затверджено Розклад хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, статтею 81 якого передбачено назву хвороби, ступінь порушення функції «Стани після проведеного лікування з приводу травм, отруєнь та деяких інших наслідків дії зовнішніх чинників» та вказано контингенти, що проходять медичний огляд за графами розкладу хвороб «Тимчасово непридатні. Потребують лікування, відпустки, звільнення тощо».
Підпунктом 2.4.10 пункту 2.4 глави 2 розділу I Положення №402 визначено, що постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.
Згідно із пунктом 12 розділу XXXIV Порядку № 260 (у чинній редакції) керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних), комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
При цьому, до набрання чинності змінами до Порядку № 260 згідно з окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/в/29, також було зобов`язано керівників ВЛК під час надання рекомендацій про потребу у відпустці одночасно надавати медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
Крім того, статтею 10-1 Закону №2011-ХІІ врегульовані питання щодо права військовослужбовців на відпустки, порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них, та пунктом 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ (в редакції Закону України «Про внесення змін до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо рівних можливостей матері і батька, які є військовослужбовцями, на догляд за дитиною в особливий період» від 29.07.2022 року №2490-ІХ) визначено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії».
Тобто, на цей час законодавчо визначено такий вид відпустки, як відпустка для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, та підзаконними нормативно-правовими актами передбачено, що під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
Таким чином, відповідно до вимог пункту 1 Постанови КМУ № 168, підставами виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил у розмірі, збільшеному до 100 000 грн. є встановлення таких обставин, як, зокрема:
- перебування на військовій службі у період дії воєнного стану;
- перебування на військовій службі у статусі військовослужбовця Збройних Сил;
- перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини/перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що кожна з цих обставин існувала протягом періоду стаціонарного лікування позивача: з 09.09.2022 року по 19.09.2022 року, з 01.12.2022 року по 19.12.2022 року, з 19.12.2022 року по 09.01.2023 року, з 23.01.2023 року по 01.02.2023 року, з 02.02.2023 року по 14.02.2023 року, з 25.03.2023 року по 11.04.2023 року, з 11.04.2023 року по 25.04.2023 року, з 31.05.2023 року по 12.06.2023 року, що також підтверджено наявною в матеріалах справи медичною документацією та відповідними наказами відповідача.
Крім того, з картки особового рахунку працівника за 2022-2023 р.р., які долучені до матеріалів справи, вбачається, що відповідач недонараховував позивачу додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн. в розрахунку відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року, за період перебування позивача на лікарняному.
Відтак, під час судового розгляду справи відповідач не надав до суду доказів та не навів аргументованих доводів щодо правомірності підстав невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме, за періоди стаціонарного лікування: з 09.09.2022 року по 19.09.2022 року, з 01.12.2022 року по 19.12.2022 року, з 19.12.2022 року по 09.01.2023 року, з 23.01.2023 року по 01.02.2023 року, з 02.02.2023 року по 14.02.2023 року, з 25.03.2023 року по 11.04.2023 року, з 11.04.2023 року по 25.04.2023 року, з 31.05.2023 року по 12.06.2023 року.
При прийнятті рішення суд враховує, що бездіяльність - це не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити, та в даному випадку вказана бездіяльність стосується саме нарахування та виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 гривень.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме, за періоди стаціонарного лікування: з 09.09.2022 року по 19.09.2022 року, з 01.12.2022 року по 19.12.2022 року, з 19.12.2022 року по 09.01.2023 року, з 23.01.2023 року по 01.02.2023 року, з 02.02.2023 року по 14.02.2023 року, з 25.03.2023 року по 11.04.2023 року, з 11.04.2023 року по 25.04.2023 року, з 31.05.2023 року по 12.06.2023 року, а тому бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагород передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме, за періоди стаціонарного лікування: з 09.09.2022 року по 19.09.2022 року, з 01.12.2022 року по 19.12.2022 року, з 19.12.2022 року по 09.01.2023 року, з 23.01.2023 року по 01.02.2023 року, з 02.02.2023 року по 14.02.2023 року, з 25.03.2023 року по 11.04.2023 року, з 11.04.2023 року по 25.04.2023 року, з 31.05.2023 року по 12.06.2023 року є протиправною.
На підставі вищевикладених положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з цим позовом, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат.
У зв`язку із звільненням позивача на підставі п. 12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме: з 09.09.2022 року по 19.09.2022 року, з 01.12.2022 року по 19.12.2022 року, з 19.12.2022 року по 09.01.2023 року, з 23.01.2023 року по 01.02.2023 року, з 02.02.2023 року по 14.02.2023 року, з 25.03.2023 року по 11.04.2023 року, з 11.04.2023 року по 25.04.2023 року, з 31.05.2023 року по 12.06.2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме: з 09.09.2022 року по 19.09.2022 року, з 01.12.2022 року по 19.12.2022 року, з 19.12.2022 року по 09.01.2023 року, з 23.01.2023 року по 01.02.2023 року, з 02.02.2023 року по 14.02.2023 року, з 25.03.2023 року по 11.04.2023 року, з 11.04.2023 року по 25.04.2023 року, з 31.05.2023 року по 12.06.2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 21.12.2023 року.

Суддя В.В. Ільков