Справа № 500/2680/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/2680/23 пров. № А/857/19255/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.08.2023р. в адміністративній справі за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (суддя суду І інстанції: Мірінович У.А., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 30.08.2023р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 30.08.2023р.),-

В С Т А Н О В И В:

01.06.2023р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця /ФОП/ ОСОБА_1 на його користь адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році в розмірі 148194 грн. 43 коп. та пеню за порушення строків самостійної сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 5335 грн. 20 коп. (а.с.3-7).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.22 і на звороті).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.08.2023р. заявлений позов задоволено; стягнуто з відповідача ФОП ОСОБА_1 на користь позивача Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції на суму 148194 грн. 43 коп. та пеню в розмірі 5335 грн. 20 коп. (а.с.54-61).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач ФОП ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.68-69).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що отримана від органів Пенсійного фонду України інформація, що містить ознаки порушення законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки суб`єкта господарювання.

Отже, складанню розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті за попередній рік, передує проведення згаданої перевірки.

Водночас, на вказані правовідносини поширює свою дію Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»; здійснення спірної перевірки без заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю є неправомірним, що також призводить до протиправності вказаного розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій.

Також на період воєнного стану припинено проведення планових і позапланових заходів державного нагляду (контролю), що стверджується постановою КМ України № 303 від 13.03.2022р.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з відомостями, наданими Пенсійним фондом України, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за 2022 рік у відповідача ФОП ОСОБА_1 складала 45 осіб.

Кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» становить 2 (два) особи.

Середньооблікова кількість осіб з інвалідністю на підприємстві у 2022 році згідно даних Пенсійного фонду України становить 0 осіб.

Середня річна заробітна плата штатного працівника відповідача складає 74097 грн. 22 коп.

Таким чином, за два робочих місця, незайняті особами з інвалідністю, відповідач до 17.04.2023р. повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 148194 грн. 43 коп.

17.04.2023р. територіальним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю у автоматизованому режимі, за допомогою програмного комплексу «Реєстр роботодавців щодо виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю» Центрального банку даних з проблем інвалідності, сформовано та підписано розрахунок адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Зазначений розрахунок є підтвердженням суми адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік (а.с.8).

Відповідачем у добровільному порядку вищевказані санкції не сплачені.

Згідно з розрахунком пені позивач нарахував за період з 18.04.2023р. по 01.06.2023р. тривалістю 45 календарних днів пеню в розмірі 5335 грн. 20 коп. (а.с.10).

В свою чергу, протягом звітного року відповідачем були створені робочі місця комірника, пекаря та кондитера, що стверджується штатним розписом станом 01.07.2022р., затвердженим наказом ФОП ОСОБА_1 від 30.06.2022р., штатним розписом станом 01.11.2022р., затвердженим наказом ФОП ОСОБА_1 від 28.10.2022р.

Про створення вакансій відповідач повідомила 10.03.2022р., 02.06.2022р. та 28.10.2022р. центр зайнятості Тернопільський обласний центр зайнятості. Зокрема, відповідач скерувала до центру зайнятості звітність Інформацію про попит на робочу силу (вакансії) форми № 3-ПН, вид звітності первинна (а.с.49-53).

Разом з тим, під час подання вказаних звітів про вакансії відповідач не поставила відмітки про кількість вакансій для можливого працевлаштування осіб з інвалідністю.

Листом Тернопільської філії Тернопільського обласного центру зайнятості № 14-2053/407 від 08.05.2023р. поінформовано позивача про те, що протягом 2022 року відповідач не надавала Інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою 3-ПН (з позначкою «особи з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») (а.с.15-19).

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що приписами чинного законодавства встановлено, що до обов`язків підприємства пов`язаних з працевлаштуванням осіб з інвалідністю, входить не лише створення робочих місць для осіб з інвалідністю, але й інформування держави про наявність таких місць шляхом подання щорічної звітності до Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю та інформування про попит на робочу силу районного центру зайнятості.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком або збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Доказів подання звітності за формою № 3-ПН з відомостями про наявність вакансій для працевлаштуванням осіб з інвалідністю у 2022 році відповідач до суду не надав.

Згідно інформації, наданої Тернопільською філією Тернопільського обласного центру зайнятості (№ 14-2053/407 від 08.05.2023р.), відповідач ФОП ОСОБА_1 звіти форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (з позначкою «особи з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») не подавала.

Відтак, відповідачем не було вжито будь-яких заходів щодо працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році, про що судом не здобуто, та учасниками справи не подано до суду доказів.

Таким чином, позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та нарахованої пені.

Наведені висновки суду першої інстанції ґрунтуються на фактичних обставинах справи і відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Із змісту заявленого позову слідує, що спірним питанням в межах розглядуваної справи є правомірність стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю упродовж звітного 2022 року.

При цьому відповідач вважає, що ним вжиті всі необхідні заходи для працевлаштування особи з інвалідністю, через що є відсутніми підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, передбачених ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Також позивачем не проведено відповідної перевірки інформації, яка надійшла від пенсійного органу; в свою чергу, на період воєнного стану проведення таких перевірок призупинено.

Відповідно до ч.8 ст.69 Господарського кодексу /ГК/ України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, осіб з інвалідністю, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України № 875-XII від 21.03.1991р. «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Згідно вимог цього Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин):

ст.19 для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:

про працевлаштованих осіб з інвалідністю;

про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;

необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.

Отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю.

Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.

Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.

ст.20 - підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Таким чином, діючим законодавством скасовано реєстрацію у територіальних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів та подання звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за формою 10-ПОІ.

Зокрема, 06.11.2022р. набрав чинності Закон України № 2682-IX від 18.10.2022р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту соціальних, трудових та інших прав фізичних осіб, у тому числі під час воєнного стану, та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю», який скасував реєстрацію у територіальних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів та подання звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за формою № 10-ПОІ.

Звідси, обов`язок подачі до 01.03.2023р. звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік в роботодавців не виникав.

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю інформацію у порядку, передбаченому Законом України «Про зайнятість населення» та наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013р., яким затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (останній втратив чинність на підставі наказу Міністерства економіки № 827-22 від 12.04.2022р. «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання»);

у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції.

В свою чергу, закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників осіб з інвалідністю.

Як слідує із змісту рекомендацій президії ВАС України № 07.2-10/2 від 14.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування адміністративними судами законодавства про забезпечення права інвалідів на працевлаштування», при розгляді наведеної справи підлягають встановленню такі обставини як створення відповідачем робочих місць відповідно до встановленого нормативу; інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад); спрямування центрами зайнятості інвалідів до роботодавців та випадки безпосереднього звернення інвалідів до роботодавців з питань працевлаштування, а також причини непрацевлаштування роботодавцями інвалідів.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми № 3-ПН, що подається у визначеному порядку.

Під час судового розгляду апеляційним судом встановлено, що відповідач ФОП ОСОБА_1 протягом звітного року створила робочі місця комірника, пекаря та кондитера, що стверджується штатним розписом станом 01.07.2022р., затвердженим наказом ФОП ОСОБА_1 від 30.06.2022р., штатним розписом станом 01.11.2022р., затвердженим наказом ФОП ОСОБА_1 від 28.10.2022р.

Про створення вакансії відповідач повідомила 10.03.2022р., 02.06.2022р. та 28.10.2022р. центр зайнятості Тернопільський обласний центр зайнятості. Зокрема, відповідач скерувала до центру зайнятості звітність Інформацію про попит на робочу силу (вакансії) форми № 3-ПН, вид звітності первинна (а.с.49-53).

Разом з тим, під час подання вказаних звітів про вакансії відповідач не поставила відмітки про кількість вакансій для можливого працевлаштування осіб з інвалідністю.

Звіт за формою 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю і, водночас, запитом про направлення на підприємство інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затв. наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013р. (останній втратив чинність на підставі наказу Міністерства економіки № 827-22 від 12.04.2022р. «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання») форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця (п.3).

Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку (п.4).

Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (п.5).

Роботодавець визначає вид звітності - первинна або уточнювальна.

Первинна звітність подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії).

Уточнювальна звітність подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії: умов праці, розміру заробітної плати, вимог до претендента тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та назви професії (посади) (п.6).

Згідно п.1.4 Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затв. наказом Міністерства економіки № 827-22 від 12.04.2022р., форма № 3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами - підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).

Відповідно до п.1.5 вказаного Порядку форма № 3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Форма № 3-ПН може подаватися роботодавцем в електронній формі (з накладенням чи без накладення електронного підпису або печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів) або в паперовій формі (із засвідченням підписом керівника / фізичної особи - підприємця або уповноваженої ним (нею) особи).

В силу приписів п.1.6 зазначеного Порядку роботодавець визначає вид форми № 3-ПН - первинна або уточнювальна.

Первинна форма № 3-ПН подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії).

Уточнювальна форма № 3-ПН подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії(й), зокрема умов праці, розміру заробітної плати, вимог до кандидата(ів) тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та професійної назви робіт (професії/посади).

Згідно з п.1.7 цього Порядку актуальність зазначеної(их) у поданій формі № 3-ПН вакансії(й) уточнюється фахівцем центру зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, шляхом електронної комунікації, зокрема мобільним чи фіксованим зв`язком, надсилання/отримання повідомлення електронною поштою. Також таке уточнення здійснюється перед направленням зареєстрованого безробітного або особи, яка шукає роботу, до роботодавця.

Пунктом 1.8 згаданого Порядку передбачено, що роботодавець може самостійно повідомити центр зайнятості про закриття вакансії(й) шляхом електронної комунікації, зокрема мобільним або фіксованим зв`язком, надсилання повідомлення електронною поштою, а також під час особистої зустрічі з фахівцем центру зайнятості.

Отже, відповідно до цих правових актів на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.

При цьому, періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.05.2019р. у справі № 820/1889/17, від 11.09.2020р. у справі № 440/2010/19 та від 03.08.2023р. у справі № 120/4975/22.

Як встановлено під час судового розгляду, в 2022 році відповідач не подавала звіти форми 3-ПН з вакансіями для осіб з інвалідністю.

За таких умов апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач не виконав обов`язок щодо виділення і створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2022 році та не повідомив центр зайнятості про виникнення вакансій.

При подачі звітів до центру зайнятості відповідач не зазначив про наявні для осіб з інвалідністю вакансій, через що уповноважений орган був позбавлений можливості скерування необхідної кількості осіб з інвалідністю до відповідача.

З урахуванням того, що позивач надав достовірні докази того, що відповідач не виконав вимоги Закону України № 875-XII від 21.03.1991р. «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо прийняття заходів для працевлаштування особи з інвалідністю; доказів того, що відповідач створив робоче місця для осіб з інвалідністю, своєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, тому апеляційний суд вважає, що причини непрацевлаштування особи з інвалідністю залежали від самого роботодавця, тому в його діях є наявний склад правопорушення і на нього повинна бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Звідси, відповідачем в 2022 році не було вжито необхідних та залежних від нього передбачених законодавством заходів для працевлаштування особи з інвалідністю.

Також Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» не передбачено будь-яких вимог чи обмежень до вакансій, які повинен створювати роботодавець для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Таким чином, суб`єкт господарювання зобов`язаний створювати робочі місця та звітувати про це, однак створення окремих умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації за висновками МСЕК для окремих осіб з інвалідністю реалізовується за фактом звернення чи направлення таких осіб для працевлаштування.

Оскільки роботодавець не вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, під час судового розгляду виявлено визначені обставини, за яких виникає обов`язок сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, тому застосування таких санкцій до нього в розмірі 148194 грн. 43 коп. є законним, через що заявлений позов у цій частині підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, колегія суддів також убачає правові підстави для нарахування і стягнення з відповідача пені на суму 5335 грн. 20 коп.

Отже, в справі, що розглядається, суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильного висновку про наявність підстав для притягнення відповідача до відповідальності, оскільки, виходячи із встановлених обставин, останній не вжив всіх заходів зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю.

За таких обставин, на думку колегії суддів, відповідач не виконав вимоги, покладені на нього Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а тому застосування до нього санкцій є правомірним.

В частині доводів апелянта про те, що на розглядувані правовідносини поширює свою дію Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»; здійснення спірної перевірки без заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю є неправомірним, що також призводить до протиправності вказаного розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, колегія суддів вважає, що такі не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Зокрема, приписи ст.19 Закону України № 875-XII від 21.03.1991р. «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» не вимагають проведення обов`язкової перевірки для визначення підприємств, установ та організацій, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, надсилання їм розрахунків сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік.

Такий висновок також стверджується нормами Порядку контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема шляхом його зарахування, затв. постановою КМ України № 70 від 31.01.2007р. (в редакції постанови КМ України № 466 від 05.06.2019р.).

Частиною другою ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Таким чином, із матеріалів справи та представлених доказів вбачається неправомірність дій відповідача, наявність його вини у непрацевлаштуванні осіб з інвалідністю, що є складовими господарського правопорушення; ним не здійснені всі залежні від нього заходи по недопущенню господарського правопорушення, а тому є наявними правові підстави для застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

При вирішенні питання щодо правомірності стягнення адміністративно-господарських санкцій колегія суддів виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що останній підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ФОП ОСОБА_1 .

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.08.2023р. в адміністративній справі № 500/2680/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 21.12.2023р.