Справа № 520/18177/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 р. Справа № 520/18177/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 21.08.23 по справі № 520/18177/23

за позовом ОСОБА_1

до Головної управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання дій протиправними та спонукання до повторного розгляду звернення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства;

- зобов`язати Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 22.05.2023 року та задовольнити, заявлені в ньому прохання.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначаала, що не може здійснити процедуру виходу із громадянства Російської Федерації та отримати довідку про вихід з громадянства Російської Федерації, а тому для отримання паспорту громадянина України достатнім є подання до ГУ ДМС у Харківській області декларації про відмову від іноземного громадянства.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 року позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, заява з питання громадянства російської федерації та документи, необхідні для припинення громадянства російської федерації, подаються за місцем проживання заявника:

особою, яка проживає на території російської федерації. - в територіальний орган Міністерства внутрішніх справ російської федерації;

особою, яка проживає за межами російської федерації і не мас місця проживання на території російської федерації, - в дипломатичне представництво чи консульську установу російської федерації, що знаходяться за межами російської федерації, (п. 1 розділу І Положення та ч. 1 ст. 32 Федерального закону).

При цьому при виході з громадянства російської федерації особою, яка проживає на території іноземної держави, разом із заявою подається: документ, що підтверджує дозвіл повноважного органу іноземної держави на проживання у ній державі(у разі відсутності цих даних у паспорті заявника).

Позивач незалежною від неї обставиною вважає факт припинення роботи на території України всіх консульських установ російської федерації, оскільки вона, як особа що постійно проживає на території України, згідно з специфікою законодавства росії. має можливість вийти з громадянства російської федерації тільки шляхом звернення до дипломатичних установ чи консульств РФ саме на території України.

При подачі заяви заявник надає посадовій особі уповноваженого органу, який займається справами громадянства російської федерації, документи, які посвідчують його особу, громадянство, а також документи, які підтверджують місце проживання заявника. Надання документів, що посвідчують громадянство заявника та його місце проживання не потрібне, якщо ці відомості є в документі, що посвідчує особу заявника п. 4 розділу І Положення).

Позивач наголошує, що вийти з громадянства РФ шляхом звернення до дипломатичних представництв РФ на території інших країн не могла, оскільки процедура виходу з громадянства РФ згідно російського законодавства, потребує подання документу, що підтверджує дозвіл уповноваженого органу іноземної держави на проживання в цій державі.

А оскільки позивач постійно проживає на території України, звернутися та вийти з громадянства РФ на території інших країн (не РФ та України) де є дипломатичні представництва РФ позивач не могла, оскільки не могла надати документ на підтвердження дозволу на проживання в цій державі.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , первісно набув громадянство Російської Федерації, з 01.04.2004р. по 19.05.2023р. зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , Указом Президента України від 25.01.2022р. №32/2022 був прийнятий до громадянства України, подав письмове зобов`язання припинити іноземне громадянство, 15.09.2022р. був документований тимчасовим посвідченням громадянина України.

За викладеним у позові твердженням заявника, наразі відсутня змога розпочати процедуру виходу з громадянства Російської Федерації.

22.05.2023р. заявник подав до ГУ ДМС у Харківській області супровідний лист та звернення із назвою "Декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації", наполягаючи на відсутності фізичної можливості відмовитись від громадянства Російської Федерації у спосіб подання відповідного письмового документа до компетентних органів Російської Федерації та порушенні органами державної влади України принципу належного урядування.

За цим зверненням суб`єктом владних повноважень було вчинено відмову, оформлену листом від 20.06.2023р. №6301.6.2-10964/63.3-23 та умотивовану тим, що обов`язок припинити іноземне громадянство покладений на особу набувача громадянства України, згідно з Законом України від 18.01.2001р. №2235-ІІІ «Про громадянство» у редакції Закону України від 14.12.2021р. №1941-ІХ та наказом МВС України від 28.12.2021р. №989 подана заявником декларація про відмову від громадянства Російської Федерації поширюється на випадки, відсутні у відносинах за участю заявника (а саме: наявність визначних заслуг перед Україною; наявність державного інтересу України; захист іноземним громадянином територіальної цілісності та незалежності України; переслідування іноземців у країні громадянського походження).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник у спірних правовідносинах взагалі не вчиняв жодних дій, спрямованих на припинення (вихід) громадянства Російської Федерації.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III (далі - Закон №2235-III в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №2235-III, громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Положенням статті 6 Закону №2235-III закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №2235-ІІІ, особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно з частиною 5 статті 8 Закону №2235-III, іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2235-III, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно з частиною 8 статті 8 Закону №2235-III, особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Частиною 1 статті 1 Закону №2235-III передбачено, що декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №2235-III, іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 9 Закону №2235-III, однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства - є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України (частина 1 статті 1 Закону №2235-III).

Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок).

Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до статті 19 Федерального Закону «Про громадянство російської федерації» (далі Закон), вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території російської федерації, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи в загальному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього Федерального закону. Вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території іноземної держави, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи у спрощеному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього Федерального закону.

Статтею 32 вказаного Закону встановлено, що, заява з питань громадянства російської федерації подається за місцем проживання заявника: a) особою, яка проживає на території російської федерації, - до територіального органу федерального органу виконавчої влади у сфері внутрішніх справ; б) особою, яка проживає за межами російської федерації і не має місця проживання на території російської федерації, - дипломатичного представництва або консульської установи російської федерації, що знаходяться за межами російської федерації.

Відповідно до статті 35 Закону, розгляд заяви стосовно громадянства російської федерації, поданої особою, зазначеною в пункті б частини 1 статті 32 Закону, та прийняття рішення про прийняття до громадянства російської федерації чи про вихід з громадянства російської федерації в спрощеному порядку здійснюється в строк до шести місяців з дня подання заяви і всіх необхідних документів, оформлених належним чином.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , Указом Президента України від 25.01.2022 року № 32/2022 прийнята до громадянства України відповідно до ст. 9 Закону України № 2235-Ш «Про громадянство України».

15.09.2022 року позивач документована тимчасовим посвідченням громадянина України, терміном дії до 25.01.2024 року, яке отримала 16.09.2022 року.

При поданні документів на набуття громадянства України (в січні 2022 року) позивачем, у відповідності до присів ст. 9 Закону України № 2235-Ш «Про громадянство України» та Порядку провадження заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р № 215, окрім іншого було подано зобов`язання припинити іноземне громадянство.

24.02.2022 року росія здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, в Україні Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який діє по теперішній час. Всі дипломатичні відносини з рф розірвано, консульські та дипломатичні установи рф припинили свою роботу в Україні на невизначений термін.

Позивач, як особа, яка має постійне місце проживання в Україні, опинилася в ситуації за якої вона, в силу незалежних від неї причин, не має можливості викопані вимоги Закон України № 2235-ІІІ «Про громадянство України» та надати документ що підтвердив би припинення громадянства рф, оскільки за приписами законодавства рф, а саме Федерального закону «Про громадянство російської федерації» від 31.05.2002 р. 62-Ф3 та Положення про порядок розгляду питань громадянства рф, затвердженого Указом президента рф № 1325 від 14.1 1.2002 р„ які загалом містять аналогічні положення:

Заява з питання громадянства російської федерації та документи, необхідні для припинення громадянства російської федерації, подаються за місцем проживання заявника:

особою, яка проживає на території російської федерації. - в територіальний орган Міністерства внутрішніх справ російської федерації;

особою, яка проживає за межами російської федерації і не мас місця проживання на території російської федерації, - в дипломатичне представництво чи консульську установу російської федерації, що знаходяться за межами російської федерації, (п. 1 розділу І Положення та ч. 1 ст. 32 Федерального закону).

При цьому при виході з громадянства російської федерації особою, яка проживає на території іноземної держави, разом із заявою подається: документ, що підтверджує дозвіл повноважного органу іноземної держави на проживання у ній державі (у разі відсутності цих даних у паспорті заявника).

Колегія суддів вважає, що наведене унеможливило для позивача, як особи яка постійно проживає на території України, здійснити процедуру виходу з громадянства рф та отримати відповідну довідку про вихід з громадянства, оскільки процедура оформлення припинення громадянства (підданства) російської федерації для осіб, які постійно проживають на території України в Україні не здійснюється, а оформити такий вихід на території іншої держави можливо виключно у випадку, якщо є документи, які підтверджують право на постійне проживання в цій державі, чого у позивача не має. Наведені причини є незалежними від позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що неотримання ОСОБА_1 документа про припинення громадянства російської федерації відбулося з незалежних від неї причин.

Варто зауважити, що, відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2235-III, невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (у даному випадку 6 місяців) є прямо встановленою підставою для подання декларації про відмову від іноземного громадянства (пункт 2 частини 2 статті 9 Закону №2235-III).

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що позивач має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства, а тому дії відповідача щодо щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства викладену в листі № 6301.6.2-10964/63.3-23 від 20.06.2023 року, слід визнати протиправними.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, колегія суддів враховує, що ГУ ДМС України в Харківській області, вирішуючи питання щодо прийняття декларації позивача, в листі від 20.06.2023 обмежилося лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняло декларацію та не надало мотивованої відмови позивачу в прийнятті такої декларації.

Тобто, відповідач не розглянув по суті звернення позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі нею декларації та протиправно зобов`язав її подати документ, неможливість отримання якого по суті і стала підставою для подачі такої декларації. Тобто, відповідачем фактично не прийнято жодного рішення за результатами розгляду декларації ОСОБА_1 .

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

При обранні способу захисту прав позивача у даному випадку суд враховує приписи статті 245 КАС України та зазначає наступне.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 у справі №804/1469/17 та від 10.04.2019 у справі №826/11251/18.

Колегія суддів зазначає, що в даній справі відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням позиції суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача, з урахуванням наявності у відповідача дискреційних повноважень, в даному випадку буде зобов`язання Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 22.05.2023 року з урахуванням висновків суду.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив помилкові висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 року по справі № 520/18177/23, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 858 грн. 88 коп. згідно з квитанцією № 0.0..1 від 10.07.2023 року та при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 1609 грн. 50 коп. згідно з квитанцією № 0.0..1 від 16.10.2023 року.

Враховуючи те, що апеляційна скарга судом задоволена, тому відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 2468 гривень 38 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 по справі № 520/18177/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання дій протиправними та спонукання до повторного розгляду звернення задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства викладену в листі № 6301.6.2-10964/63.3-23 від 20.06.2023 року.

Зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 22.05.2023 року з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Римарська, 24, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на судовий збір в загальній сумі 2468 (дві тисячі чотириста шістдесят вісім) грн. 38 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський