Справа № 500/3357/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3357/23 пров. № А/857/16847/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 500/3357/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Чепенюк О.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 16 серпня 2023 року ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області ( далі ГУПФУ), в якому просить.

Визнати протиправними дії ГУПФУ щодо невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №500/7378/21 в частині виплати пенсії за період з 01.04.2019 по 31.03.2022 в сумі 241 314,56 грн..

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ на користь позивачки заборгованість в сумі 241 314,56 грн..

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є дружиною померлого ОСОБА_2 , який за життя отримував пенсію, призначену за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII), та перебував на обліку у відповідача. На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №500/7378/21 ГУПФУ здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_2 , внаслідок якого йому була нарахована доплата пенсії за період з 01.04.2019 по 31.03.2022 в сумі 241314,56 грн, яка не була виплачена у зв`язку з його смертю. На заяву позивачки про виплату недоодержаної пенсії померлого чоловіка, відповідач листом від 06.06.2023 відмовив у виплаті вказаних коштів та повідомив, що у разі смерті заявника рішення суду може бути повторно подано на виконання спадкоємцем разом з ухвалою суду про заміну сторони її правонаступником.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУПФУ щодо відмови позивачці у виплаті пенсії в розмірі 241314,56 грн, що підлягала виплаті ОСОБА_2 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №500/7378/21, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.

Зобов`язано ГУПФУ здійснити позивачці виплату пенсії в розмірі 241 314,56 грн., що підлягала виплаті ОСОБА_2 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №500/7378/21, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ на користь позивачки судовий збір у сумі 1206,60 грн..

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ГУПФУ добровільно виконало рішення суду у справі №500/7378/21 від 24.12.2021 у межах своїх повноважень, а саме з 01.04.2019 перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 , на підставі довідки від 16.09.2021 № 11/1/7353 (про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії), виданої Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, у розмірі 74% від грошового забезпечення, з урахуванням виплачених за цей період сум пенсії., а виплата донарахованої пенсії в сумі 241314.56 грн. за період з 01.04.2019 по 31.03.2022 забезпечується безпосередньо Пенсійним фондом України, вважає, що будь-яких порушень прав позивачки на пенсійне забезпечення, в тому числі щодо порядку проведення перерахунку пенсії та її виплати, не порушено.

Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів фінансування виплати пенсій, в тому числі пенсіонерів військовослужбовців, здійснюється безпосередньо Пенсійним фондом України, та у нашому конкретному випадку за рахунок коштів Державного бюджету, в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. На сьогоднішній день здійснюється погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, з датою набрання ними законної сили включно по 20 вересня 2020 року.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку в ГУПФУ та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №500/7378/21, яке набрало законної сили 25.01.2022, зобов`язано ГУПФУ здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 , на підставі довідки від 16.09.2021 №11/1/7353 (про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії), виданої Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, у розмірі 74% від грошового забезпечення, з урахуванням виплачених за цей період сум пенсії.

На виконання вищевказаного рішення суду ГУПФУ здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення та нараховано доплату пенсії в сумі 241314,56 грн за період з 01.04.2019 по 31.03.2022, що не заперечується відповідачем та зазначено у листі ГУПФУ від 06.03.2023.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.02.2023, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 06.02.2023 складено відповідний актовий запис №261.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , 17.05.2023 звернулася до ГУПФУ із заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера.

На звернення позивачки відповідач листом від 06.06.2023 повідомив, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №500/7378/21 ОСОБА_2 було нараховано доплату за період з 01.04.2019 по 31.03.2022.

Суми пенсії, донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справ) та на їх підставі - в автоматизованій базі даних у підсистемі «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України.

Кошти Державного бюджету України включаються до бюджету Пенсійного фонду України в обсягах, визначених Законом «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Заборгованість на виконання рішення суду виплачується за окремою бюджетною програмою та не включається в недоотриману пенсію.

У листі звернуто увагу, що у разі смерті заявника рішення суду може бути повторно подано на виконання спадкоємцем разом з ухвалою суду про зміну сторони її правонаступником.

Не погодившись з такими діями відповідача позивачка звернулась в суд з позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка звернулася із заявою про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , який помер, в межах шестимісячного строку, встановленого статтею 61 Закону №2262-ХІІ.

Відповідачем не надано доказів того, що будь-які інші особи, з числа визначених частиною першою статті 61 Закону №2262-ХІІ, які мають відповідне право, звертались із заявою про виплату недоодержаних сум пенсії.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачці у виплаті недоодержаних сум пенсії померлого чоловіка, оскільки позивачка є особою, яка має право на отримання суми пенсії, яка підлягала виплаті ОСОБА_2 як пенсіонеру з числа військовослужбовців, і залишилась недоодержаною у зв`язку з його смертю, та звернулася до ГУПФУ з відповідною заявою до спливу присічного шестимісячного строку, встановленого статтею 61 Закону №2262-ХІІ.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ ( далі Закон №2262-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 61 Закону №2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Зміст статті 61 Закону №2262-ХІІ узгоджується з положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, за змістом статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Наведене вище дає підстави для висновку, що Закон №2262-ХІІ визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються за процедурою, визначеною статтею 61 Закону №2262-ХІІ.

Як вірно встановив суд першої інстанції, що на виконання рішення суду ГУПФУ здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення за період з 01.04.2019 по 31.03.2022 та нараховано доплату пенсії в сумі 241314,56 грн, яку ОСОБА_2 не отримав за життя.

Позивачка звернулася із заявою про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , який помер, в межах шестимісячного строку, встановленого статтею 61 Закону №2262-ХІІ.

При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, що набрало законної сили, і яким пенсійний орган було зобов`язано провести нарахування та виплату підвищення до пенсії.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 13.12.2018 у справі №2-а-1710/11, від 14.02.2019 у справі №2-а-2727/11/2209, від 07.03.2019 у справі №617/7748/12, від 08.08.2019 у справі №127/2-а-11792/11, від 05.08.2020 по справі № 673/393/19.

Отже , позивачка згідно з частиною 1 статті 61 Закону № 2262-ХІІ, як дружина ОСОБА_2 , яка проживала з ним на день його смерті, має право на виплату їй неодержаних її чоловіком у зв`язку з його смертю нарахованої суми пенсії.

Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Щодо способу захисту порушеного права, то суд вважає за необхідним вказати, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на фактичні обставини справи, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 500/3357/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 20 грудня 2023 року