Справа № 120/1666/23
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1666/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Юлія Миколаївна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

21 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом Академії Державної пенітенціарної служби. третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство юстиції України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

В С Т А Н О В И В :

у лютому 2023 року Академія Державної пенітенціарної служби (далі - позивач) звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство юстиції України (далі - третя особа) про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 01.05.2018 року між Академією Державної пенітенціарної служби (виконавець) з однієї сторони, Центрально-Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (замовником) з другої сторони та відповідачем з третьої сторони укладено контракт № 227 про здобуття освіти. Відповідно до умов зазначеного Контракту, відповідач навчався в Академії на денній формі навчання за рахунок коштів державного бюджету та зобов`язувався після закінчення навчання прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою; у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про національну поліцію» в повному обсязі за весь період її фактичного навчання.

Позивача вказує, що відповідно до наказу начальника Державної установи «Літинська виправна колонія (№123)» №1/ОС-23 від 02.01.2023 відповідача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням). Відтак, ОСОБА_1 зобов`язаний після отримання повідомлення, протягом 30 днів відшкодувати Академії витрати пов`язані з його утриманням, в повному розмірі за весь період фактичного навчання.

Як зазначає позивач, 02.01.2023 року ОСОБА_1 особисто під розпис було повідомлено про необхідність відшкодування витрат на навчання, однак на момент звернення до суду витрати на навчання відповідач не відшкодував.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Академія Державної пенітенціарної служби витрати, пов`язані із його утриманням у Академія Державної пенітенціарної служби у розмірі 104946,14 грн. (сто чотири тисячі дев`ятсот сорок шість гривень чотирнадцять копійок).

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Зазначає, що звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням), але фактично 28.12.2022 року був мобілізований ло лав Збройних Сил України та 29.12.2023 був зарахований до навчального центру Військової частини НОМЕР_1 , після курсу підготовки.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 01.05.2018 року між Академією Державної пенітенціарної служби (виконавцем) з однієї сторони, Центрально-Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (замовником) з другої сторони та ОСОБА_1 з третьої сторони укладено контракт №227 про здобуття освіти (надалі - Контракт).

Відповідно до умов пункту 3 зазначеного Контракту, відповідач зобов`язувався після закінчення навчання прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою; у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про національну поліцію» в повному обсязі за весь період її фактичного навчання.

Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Контракту, ОСОБА_1 направлений для подальшого проходження служби до Державної установи «Літинська виправна колонія (№123)». Згідно наказу №92/ОС-20 від 20.06.2020 відповідача призначено на посаду начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи.

Відповідно до наказу начальника Державної установи «Літинська виправна колонія (№123)» №1/ОС-23 від 02.01.2023 ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням).

Академію про звільнення відповідача повідомлено керівництвом Державної установи «Літинська виправна колонія (№123) письмово листом вих. №11/5 від 02.01.2023 (вхідний № 47 від 09.01.2023).

02.01.2023 відповідача повідомлено про необхідність відшкодування витрат на навчання, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на довідці-розрахунку від 15.06.2020 №147. Згідно розрахунку сума фактичних витрат, пов`язаних із утриманням курсанта ОСОБА_1 в Академії Державної пенітенціарної служби становить104946,14 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач, в добровільному порядку не відшкодував кошти, Академія Державної пенітенціарної служби звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що Відповідачем доказів добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням його в Академії Державної пенітенціарної служби, в межах заявлених позовних вимог, суду не надано. Разом з тим, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового звільнення з органів пенітенціарної служби, відповідач на теперішній час зазначену вище суму коштів не відшкодував, що є підставою для стягнення таких коштів.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 (далі - Порядок № 261).

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону № 580-VIII підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Згідно з ч. 4 ст. 74 Закону № 580-VIII особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (ч. 5 ст. 74 Закону № 580-VIII).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема за власним бажанням.

12.04.2017 року постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок № 261.

Відповідно до п. 1 Порядку № 261 цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:

- дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

- звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Положеннями пункту 2 Порядку № 261 визначено, що витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з:

- грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;

- оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло -, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

З матеріалів справи встановлено, що фактичні витрати, пов`язані із утриманням курсанта ОСОБА_1 в Академії Державної пенітенціарної служби з 15.08.2016 по 19.06.2020 становлять:

- грошове забезпечення з нарахуваннями - 41081,43 грн.,

- продовольче забезпечення - 38538,84 грн.,

- речове забезпечення - 6136,69 грн.,

- медичне забезпечення - 1034,30 грн.,

- оплата комунальних послуг та за спожиті енергоносії - 18154,88 грн.

Подана позивачем довідка-розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у Академії Державної пенітенціарної служби, відповідає Порядку № 261.

Згідно з п. 8 Порядку № 261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідачем доказів добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням його в Академії Державної пенітенціарної служби, в межах заявлених позовних вимог, суду не надано.

Колегія суддів зауважує, що курсанти, які навчаються в Академії Державної пенітенціарної служби перебувають на повному державному забезпечені. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними). Разом з тим, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового звільнення з органів пенітенціарної служби, відповідач на теперішній час зазначену вище суму коштів не відшкодував, що є підставою для стягнення таких коштів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з утриманням в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 104946,14 грн..

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.