Справа № 280/5416/23
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 грудня 2023 року Справа № 280/5416/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В. розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (71771, с. Новомиколаївка Пологівський, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач - 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач-2), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області щодо не зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 , необхідного для обчислення пенсії, періоду роботи у малому підприємстві «Кристал» з 19 січня 1994 року по 17 березня 1997 року;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 трудового стажу для обчислення пенсії період роботи у малому підприємстві «Кристал» з 19 січня 1994 року по 17 березня 1997 року та призначити мені пенсію за віком починаючи із 28 травня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), оскільки досяг пенсійного віку та має необхідний страховий стаж. Дії пенсійного органу в частині відмови у призначенні пенсії вважає протиправними та такими, що порушують його конституційне право на одержання пенсійних виплат. Позов просить задовольнити.

Ухвалою судді від 19 липня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

21 серпня 2023 року представником ГУ ПФУ в Запорізькій області до суду подано відзив на позовну заяву, в якій вказано оскаржуване позивачем в судовому порядку рішення про відмову у перерахунку пенсії прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Зазначає, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж позивача недостатній для призначення пенсії.

Ухвалою суду від 01 вересня 2023 року до участі у справі №280/5416/23 у якості другого відповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до розгляду справи.

26 вересня 2023 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській оплаті надійшов відзив на позовну заяву, який містить заперечення проти задоволення позову. Зазначає, що у позивача відсутній страховий стаж, необхідний для призначення пенсії. Звертає увагу на те, що позовна вимога щодо призначення пенсії за віком є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Зазначає, що всупереч вимог законодавства, у трудовій книжці позивача запис про період роботи з 19 січня 1994 року по 17 березня 1997 року зроблено з порушенням вищезазначених вимог, а саме дата звільнення «17 березня 1997 року» не відповідає даті наказу про звільнення «19 січня 1994 року», в зв`язку з чим зазначений період не враховано до страхового стажу. Отже, страховий стаж позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком 14 липня 2022 року згідно документів, доданих до заяви про призначення пенсії, та з урахуванням інформації з системи персоніфікованого обліку складає 28 років 03 місяці 08 днів, стаж для визначення права на призначення пенсії за віком 28 років 04 місяці 23 дні. В той час, необхідний страховий стаж, вимоги щодо наявності якого встановлені законодавства України, складає 29 років. Вищезазначене, на думку відповідача 2 свідчить про правомірність його дій в частині відмови позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю у необхідного стажу.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року розгляд адміністративної справи № 280/5416/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії призначено у загальному позовному провадженні, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Підготовче засідання призначено на 23 жовтня 2023 року об 12 год. 00 хв.16 жовтня 2023 року позивачем до суду подано клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату у зв`язку із його перебуванням у призначений судом час у іншому судовому засіданні та з метою надання додаткових доказів по справі.

16 жовтня 2023 року представником відповідача -1 до суду подано заяву про розгляд адміністративної справи № 280/5416/24 без його участі.

18 жовтня 2023 року представником відповідача 2 до суду також подано заяву про розгляд адміністративної справи без його участі.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року підготовче засідання у справі № 280/5416/23 відкладено на 20 листопада 2023 року на 11 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі № 280/5416/23, справу призначено до судового розгляду по суті на 19 грудня 2023 року о/об 10 год. 30 хв.

13 грудня 2023 року представником позивача до суду подано заяву про розгляд адміністративної справи за його відсутності.

Враховуючи положення частини 3 статті 194, частини 9 статті 205 КАС України, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами в порядку письмового провадження.

На підставі наявних матеріалів справи судом встановлено такі обставини.

14 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області через вебпортал з заявою про призначення пенсії за віком та надав додаткові документи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21 липня 2022 року № 99, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону № 1058.

Згідно вказаного рішення страховий стаж позивача склав 28 років 3 місяці 8 днів, в той час законодавством вимагається наявність страхового стажу у кількості 29 років.

Також, вказаним рішенням позивача повідомлено про те, що період роботи з 19 січня 1994 року по 17 березня 1997 року не був зарахований, оскільки дата звільнення «17 березня 1997 року» не відповідає даті наказу про звільнення «19 січня 1994 року».

Не погодившись із рішенням пенсійного фонду в частині відмови у призначенні пенсії за віком, а також не зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 19 січня 1994 року по 17 березня 1997 року, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає таке.

Суд зазначає, що з урахуванням визначених підстав та прохальної частини позовної заяви, а також документів доданих до неї, позивачем у справі оскаржується саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21 липня 2022 року № 99.

Питання, що пов`язані з пенсійним забезпеченням врегульовані Законом №1058-IV.

За змістом статті 26 Закону №1058-ІV в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, особи, які станом на 01 січня 2022 року досягли 60 років мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу від 29 років.

Спірним є наявність в позивача 29 років страхового стажу.

Щодо доводів відповідачів про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду з 19 січня 1994 року по 17 березня 1997 року, суд зазначає та враховує таке.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Держкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі- Інструкція №162).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58).

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Відповідач 2 не врахував, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім того, відомостями трудової книжки позивача підтверджується безперервність працевлаштування позивача з 19 січня 1994 року по 17 березня 1997 року.

Таким чином, відповідач 2 протиправно зазначив в рішенні від 21 липня 2022 року №99 про не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 19 січня 1994 року по 17 березня 1997 року.

Враховуючи наведене, з метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21 липня 2022 року № 99 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача період з 19 січня 1994 року по 17 березня 1997 року.

В той же час не підлягають задоволенню вимоги позивача спрямовані до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оскільки відмова у призначенні позивачу пенсії за віком та щодо не зарахування заявленого позивачем періоду роботи до страхового стажу приймалось іншим суб`єктом владних повноважень, а саме, - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

З приводу вимог позивача стосовно зобов`язання органу пенсійного фонду призначити йому пенсію за віком починаючи з травня 2022 року суд зазначає наступне.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У зв`язку із чинністю вказаної вище норми Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області розглянуто заяву позивача про призначення пенсії від 02 серпня 2022 року, який у розглянутому спорі є органом, що призначає пенсію.

Таким чином, суд зобов`язує саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вчинити дії, спрямовані на поновлення порушених ним прав позивача.

Отже, за встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України)

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено 1073,60 грн судового збору. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню 536,80 грн судового збору з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як суб`єкта владних повноважень, яким було прийнято протиправне рішення у відношенні позивача, за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21 липня 2022 року № 99.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , необхідного для обчислення пенсії, періоду роботи у малому підприємстві «Кристал» з 19 січня 1994 року по 17 березня 1997 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14 липня 2022 року, зарахувавши до його страхового стажу період роботи з 19 січня 1994 року по 17 березня 1997 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 536,80 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2023 року.

Суддя Д.В. Татаринов