Справа № 620/12624/23
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 року Чернігів Справа № 620/12624/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100 000,00 грн пропорційно із розрахунку на місяць за періоди перебування на стаціонарному лікуванні з 12.11.2022 по 25.11.2022 та з 02.04.2023 по 11.04.2023;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 із розрахунку до 100 000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за періоди з 12.11.2022 по 25.11.2022; з 02.04.2023 по 11.04.2023.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем всупереч вимог законодавства України, за періоди з 12.11.2022 по 25.11.2022 та з 02.04.2023 по 11.04.2023 не виплачено у належному розмірі додаткову винагороду у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини, у зв`язку з чим виникла необхідність у поданні даної позовної заяви. Невиплата Військовою частиною НОМЕР_1 додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини, є незаконною та безпідставною.

Ухвалою судді від 08.09.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, установлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі на надання відзиву на позов.

Відповідач протягом встановленого судом строку надав відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №749 від 05.02.2023 після надання ОСОБА_1 відповідних документів, останньому нараховано та виплачено додаткову винагороду, збільшену до 100 000,00 грн., з розрахунку на місяць за весь час лікування з 09.11.2022 по 25.11.2022 в розмірі 39666,67 грн. Щодо додаткової винагороди за період лікування у квітні 2023 зазначив, що факт отримання поранення (контузії, травми, каліцтва) позивачем штатною військово-лікарською комісією не встановлений, як того вимагає формулювання постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Не встановлено тяжкість поранення відповідно до вимог наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007. Таким чином підстави для виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн., за час лікування з 01.04.2023 по 13.04.2023 відсутні.

Представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якій він посилається на доводи позовної заяви.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує таке.

18.05.2022 ОСОБА_1 взято на військовий облік та призвано на військову службу по мобілізації у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022 №69/2022.

28.07.2022 Наказом № 197 позивача призначено на посаду у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 (а.с.16-17).

Солдат ОСОБА_1 09.11.2022 під час бойового зіткнення поблизу населеного пункту Берестове Харківської області, потрапив в зону вогневого ураження зі ствольної артилерії з боку збройних сил Російської Федерації. Пораненя отримав під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойового завдання в зоні ведення бойових дій. Пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та захисту Батьківщини.

Отримав: Вибухову травму. Акуборотравму. Вогнепальні осколкові поранення верхніх та нижніх кінцівок. Сліпе поранення нижньої третини лівого плеча та верхньої третини лівої гомілки, що підтверджується копією довідки Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №27/2992 від 08.12.2022 (а.с.19).

У зв`язку з вищевказаним пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:

з 12.11.2022 по 25.11.2022 - КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона Сумської міської ради», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №6581 (а.с.20-21).

Довідкою ВЛК «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона Сумської міської ради» №76/206 від 25.11.2022 підтверджені вище зазначені обставини (а.с.22).

01.04.2023 старший солдат ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання отримав бойове травмування внаслідок обстрілу позицій підрозділу зі ствольної артилерії НОМЕР_3 поблизу населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області з напрямку населеного пункту Берхівка. Травмування отримане під час захисту Батьківщини, а саме - виконання бойового завдання в зоні ведення бойових дій. Причиною отримання травмування є обстріл зі сторони збройних сил Російської Федерації.

Отримав: Вибухову травму. Закриту черепно-мозкову травму. Струс головного мозку, що підтверджується копією довідки Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №23/1924 від 24.04.2023 (а.с.23).

У зв`язку з вищевказаним пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:

з 02.04.2023 по 11.04.2023 - у госпітальному відділенні в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1177 (а.с.24).

Таким чином, у зв`язку з вищевказаним пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я 24 дні.

Оскільки за період з 12.11.2022 по 25.11.2022 та з 02.04.2023 по 11.04.2023 Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу не виплачено у належному розмірі додаткову винагороду у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини, останній звернувся до відповідача із заявою про виплату додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я, а також адвокатом направлено адвокатський запит (а.с.25).

Отримавши довідку в/ч НОМЕР_1 №10/1653 від 13.06.2023 на адвокатський запит про виплачене позивачу грошове забезпечення за період з 01.08.2022 по 25.04.2023 позивач дізнався, що йому додаткова винагорода за час перебування на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я за період 12.11.2022 по 25.11.2022 та з 02.04.2023 по 11.04.2023 не виплачено.

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2023 №749 ОСОБА_1 нараховано та виплачено додаткову винагороду збільшену до 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць за весь час лікування з 09.11.2022 по 25.11.2022 в розмірі 39666,67 грн., що підтверджується наказом від 05.02.2023 №749 та довідкою про виплату грошового забезпечення від 27.09.2023 №10/3/33 (а.с. 42, 45-47).

Також відповідачем зазначено, що підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн за період з 01.04.2023 по 11.04.2023 є відповідний висновок (постанова) ВЛК, в якому буде вказано ступінь тяжкості поранення, який не був наданий позивачем.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Згідно з ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацем 4 п.1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Суд констатує, що обидві вищевказані умови дотримані та підтверджуються довідкою Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №27/2992 від 08.12.2022, випискою із медичної карти стаціонарного хворого №6581, довідкою №76/206 від 25.11.2022, довідкою Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №23/1924 від 24.04.2023, випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1177.

А отже, позивач має право на отримання збільшеної до 100000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, який становить 24 днів.

Попри вказане, як встановлено судом та не заперечується відповідачем, позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень, лише за період з 09.11.2022 по 25.11.2022, тобто за 16 днів, що є грубим порушенням його прав.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 не виплачено позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень, за весь період з 02.04.2023 по 11.04.2023.

Згідно із ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи, у розмірі 10000,00 грн суду надано договір про надання правової допомоги №б/н від 19.05.2023, акт прийняття-передачі наданих послуг судових витрат від 05.07.2023, ордер про надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 05.07.2023 (а.с. 7-12).

Суд звертає увагу, що вказані вище документи оформлені належним чином, є взаємопов`язаними, містять посилання на адміністративний позов, що був пред`явлений до суду, розрахунок витраченого адвокатом часу, вартість та перелік наданих ним послуг, які віднесені Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність до правничої допомоги.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду даної справи є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг, із урахуванням складності справи та із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи зазначене, за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.

Керуючись статями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною безжіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн, за період перебування з 02.04.2023 по 11.04.2023 ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 01.04.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100000,00 грн, за період перебування з 02.04.2023 по 11.04.2023 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 01.04.2023.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Повне рішення суду складено 20 грудня 2023 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО