Справа № 500/510/20
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/510/20 пров. № А/857/7295/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Затолочного В.С., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання: Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року, головуючий суддя Мандзій О.П., ухвалене о 12:17 год. у м. Тернопіль, повний текст якого складено 20.03.2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ГУ ДПС у Тернопільській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Тернопільській області №105 від 18.01.2019 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.05.2019 року: №2 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 253 756,59 грн., з яких 203 005,27 грн. за податковим зобов`язанням та 50 751,32 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №2 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на 21 141,70 грн., з яких 16 913,36 грн. за податковим зобов`язанням та 4 228,34 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій з платежу податок на доходи фізичних осіб в розмірі 340,00 грн.; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №139596-54 від 10.07.2019 року на загальну суму податкового боргу 345 437,35 грн., обрахованого станом на 09.07.2019 року, у тому числі 219 918,63 грн. за основним платежем та 55 319,66 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та 70 199,06 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому не було відомо про існування оскарженого наказу №105 від 18.01.2019 року, він не отримував письмового запиту контролюючого органу, а тому вважав, що такий запит не складався та не надсилався йому. Відповідно, він не міг вчасно протягом 10 днів надати контролюючому органу запитувану інформацію. Також позивач не був присутній при проведенні перевірки, у зв`язку з чим її наслідки вважав протиправними. У перевіряємий період він не здійснював підприємницьку діяльність і відповідно не мав статусу суб`єкта господарювання. Кошти отримані ним на карткові рахунки від юридичних осіб, тобто податкових агентів, а тому він не повинен подавати податкову декларацію та сплачувати податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та штрафні санкції.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 07.12.2022 року скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2020 року скасовано, а справу №500/510/20 направлено на новий розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Тернопільській області від 20.05.2019 року №2, №2, №2 та податкову вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області форми "Ф" від 10.07.2019 року №139596-54; відмовлено в задоволенні інших вимог.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом не повністю досліджено питання призначення платежу поповнення коштів на картковому рахунку позивача та в подальшому зняття або перекидання тієї ж суми на рахунок ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.08.2018 року на адресу Головного управління ДФС у Тернопільській області, правонаступником якого є відповідач, надійшов лист прокуратури Запорізької області № 04/5-2164-16 від 08.08.2018 року.

Із змісту цього листа слідує, що прокуратурою Запорізької області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000121 від 18.11.2016 року за фактом створення невстановленими особами з метою прикриття незаконної діяльності (з метою мінімізації податкового навантаження та штучного формування схемного податкового кредиту з ПДВ підприємствам-контрагентам) ряду підприємств.

Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні з`ясовано, що з банківських рахунків перелічених підприємств перераховувались грошові кошти на банківські картки фізичних осіб, в тому числі фізичних осіб-підприємців. На підставі рішення суду в ПАТ "КБ "Приватбанк" здійснено тимчасовий доступ до речей і документів, під час якого вилучено документи по оформленню банківських рахунків вищезазначених фізичних осіб, які зареєстровані в тому числі на території Тернопільської області, серед яких є позивач.

З підстав зазначеного, органом прокуратури запропоновано Головному управлінню ДФС у Тернопільській області розглянути питання стосовно проведення позапланової документальної перевірки ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на органи ДФС, та з питань своєчасності нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2014 року по теперішній час.

Враховуючи інформацію від органів прокуратури та факту наявності кримінального провадження, що свідчить про ймовірне порушення нарахування та своєчасності сплати податків, зборів, платежів, дотримання вимог іншого законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи, відповідач звернувся із запитом № 2563/6/19-00-13-08-16/ НОМЕР_1 від 28.08.2018 року до ОСОБА_1 за його податковою адресою з метою надання позивачем інформації та її документального підтвердження стосовно: сум перерахованих коштів на банківські картки ОСОБА_1 , відкриті в ПАТ "КБ "Приватбанк" за період з 01.01.2014 року по теперішній час; обґрунтовані пояснення та документальне підтвердження походження грошових коштів; документи, що засвідчують факт проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ, прибуткові та видаткові касові ордери та ін.); інші документи, необхідні для з`ясування обставин справи по суті.

Поштове відправлення повернулось на адресу податкового органу із довідкою форми 20, згідно якої причиною повернення було "завершення терміну зберігання".

З метою встановлення місцезнаходження платника податків ОСОБА_1 податковий орган звернувся із запитом №19-00-13-08-11/199 від 09.10.2018 року до оперативного управління Головного управління ДФС у Тернопільській області про встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків. Згідно повідомлення оперативного управління №118/19-00-21-04 від 29.10.2018 року ОСОБА_1 є відсутнім за податковою адресою: АДРЕСА_1 , його фактичне місцезнаходження не встановлено.

З метою отримання інформації стосовно місця проживання (реєстрації) громадянина ОСОБА_1 відповідачем направлено запит №9175/10/19-00-13-04-13/ НОМЕР_2 від 31.10.2018 року до УДМС України в Тернопільській області. Відповідно до відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 03.03.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 , за документом, що посвідчує особу серії НОМЕР_3 , виданим 30.11.2007 року Тернопільським MB.

В цілях організації контрольно-перевірочних заходів стосовно громадянина ОСОБА_1 , Головне управління ДФС у Тернопільській області звернулось із листом до прокуратури Запорізької області з проханням надати наявні матеріали, які свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на органи ДФС. У відповідь на вказаний запит відповідачем отримано листа № 4963/23-02 від 21.11.2018 року, з яким направлено інформацію щодо відкриття банківського рахунку ОСОБА_1 , виписку руху грошових коштів, а також довідку про результати руху грошових коштів підприємств з додатками в електронному вигляді. Органом прокуратури надано дозвіл співробітникам Головного управління ДФС у Тернопільській області на ознайомлення та використання в роботі матеріалів кримінального провадження № 0000121, які містяться у додатках.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 18.01.2019 року №105 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки", вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків, зборів, дотримання податкового, валютного законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року по питаннях повноти нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

Копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмового повідомлення про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, направлено 21.01.2019 року за податковою адресою ОСОБА_1 рекомендованим листом (квитанція про відправлення № 959 від 21.01.2019 року).

На адресу податкового органу повернулося поштове відправлення із довідкою форми 20, згідно якої причиною повернення було "завершення терміну зберігання".

Упродовж 22.02.2019 року - 28.02.2019 року на підставі вказаного наказу відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 за результатами якої складено акт перевірки № 257/19-00-13-02/ від 07.03.2019 року.

Проведеною перевіркою встановлено наступні порушення:

пп. 49.18.4 п. 49.18 ст.49, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу (далі - ПК України), яке полягає у неподанні податкових декларацій до органів податкової служби за 2016 - 2017 роки;

пп. 162.1.1 п. 162.1 ст.162, пп. 163.1.1 - 163.1.3 п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164, ст. 167, 179 ПК України, внаслідок чого проведеною перевіркою донараховано податку на доходи фізичних осіб за результатами отриманих доходів у 2016-2017 роках на загальну суму 203 005,27 грн., в тому числі за 2016 рік 76 132,76 грн., за 2017 рік 126 872,51 грн.;

пп. 162.1 ст. 162, ст. 163, 168, 171, 176, р. 1.2. п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, внаслідок чого проведеною перевіркою донараховано військового збору за результатами отриманих (нарахованих) доходів у 2016-2017 роках усього в сумі 16 913,36 грн., в тому числі у 2016 році 6 344,40 грн., у 2017 році 10 568,96 грн.

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.05.2019 року:

№2 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 253 756,59 грн., з них 203 005, 27 грн. - основного платежу та 50 751,32 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

№2 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 21 141,70 грн., з них 16 913,36 грн. - основного платежу та 4 228,34 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

№2 про застосування штрафних санкцій в розмірі 340,00 грн.

Також, податковим органом складено податкову вимогу форми "Ф" від 10.07.2019 року №139596-54 та надіслано на адресу позивача рекомендованим листом.

Не погодившись із наказом про проведення перевірки та рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, які знаходилися на банківських рахунках ОСОБА_1 , не являються доходами, отриманими ним від будь-якої діяльності в розумінні п.п. 14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України, а відтак відповідач при прийняті податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір, діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призвело до безпідставного податкового навантаження на позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Як встановлено пп. 47.1.2 п. 47.1 ст. 47 ПК України фізичні особи - платники податків та їх законні чи уповноважені представники у випадках, передбачених законом несуть відповідальність за складання податкової звітності.

Підпунктом 163.1.1 та 163.1.2 п.163.1 ст.163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно із підпунктом 14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Пунктом 167.1 ст.167 ПК України визначено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Доходи, визначені ст.163 ПК України, є об`єктом оподаткування військовим збором (пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України), зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Ставка військового збору становить 1,5 відсотка об`єкта оподаткування, визначеного пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України (пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

Відповідно до пп.1.7 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у пп.165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 п.165.1 ст.165 Кодексу.

Згідно із п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як слідує з матеріалів справи, в перевіряємий період позвиач на податковому обліку у Головному управлінні ДФС у Тернопільській області, як фізична особа-підприємець або самозайнята особа не перебував та не мав статусу суб`єкта господарювання.

Відповідно до п.1.24 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 року №2346-ІІІ, переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Пунктом 1.30 ст. 1 цього Закону встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Також, пунктом 3.1. глави 3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22 встановлено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Банк у договорі з платником - фізичною особою має право передбачати можливість подання цим платником платіжного доручення в довільній формі, яке має містити такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату складання і номер; прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; найменування банку платника; найменування/прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; найменування банку отримувача; суму цифрами та словами; призначення платежу; підпис платника.

Пунктами 33.2 ст. 33 Закону № 2346-ІІІ, та 3.8 Інструкції № 22 передбачено, що платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у документі на переказ, у тому числі за дані, зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу", суті операції, щодо якої здійснюється переказ.

Згідно із пунктами 1.7, 1.8 Інструкції № 22 передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією.

Платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі (п. 2.29 Інструкції № 22).

Право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, тобто особі, що здійснює відповідний платіж. У випадку ж, якщо грошові кошти вже були списані з рахунку платника та зараховані на рахунок отримувача, переказ набуває статусу завершеного (п.30.1 ст.30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"). Відтак, з моменту списання платежу з рахунку внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим. А питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті "Призначення платежу" виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку.

Зазначене підтверджується листом Національного Банку України від 09.06.2011 року №25-111/1438-7141 "Про заміну інформації у реквізиті "Призначення платежу", яким встановлено, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті "Призначення платежу", вирішується між сторонами без участі банку.

Визначальним у змісті наведених законодавчих норм, якими регулюються правильність заповнення платіжного доручення, є те, що вони регулюють правовідносини між банком та платником, у той час економічний зміст тієї чи іншої господарської операції визначається платниками податків самостійно та на власний розсуд, а не контролюючим органом.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі №809/34/17 та від 01.07.2020 року у справі №824/74/19-а.

Дані виписок банку про рух коштів на рахунках позивача є єдиним доказом відповідача, який свідчить про походження готівкових коштів.

Жодних інших доказів відповідачем на обґрунтування висновків про заниження позивачем суми доходу в розмірі 1127557,12 грн. представлено не було.

Таким чином, з матеріалів справи неможливо встановити, чи грошові кошти, які знаходилися на банківських рахунках ОСОБА_1 , є доходами, отриманими ним від будь-якої діяльності в розумінні п.п. 14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України, через що відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень від 20.05.2019 року №2, №2, №2 та податкової вимоги форми "Ф" від 10.07.2019 року №139596-54, через що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, та підлягають частковому задоволенню.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі №500/510/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. С. Затолочний
М. А. Пліш
Повний текст постанови складено 20.12.2023 року.