Справа № 480/11118/23
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року Справа № 480/11118/23

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Воловика С.В.,

за участі секретаря судового засідання - Калініченко А.А.,

представника відповідача - Тимофєєвої Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/11118/23 за позовом Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі позивач, АТ «Сумське НВО») звернулось з позовною заявою до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області (далі відповідач, ДВС) у якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову ЗВП № 57084810 від 02.10.2023 про опис та арешт майна боржника.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної постанови АТ «Сумське НВО» зазначило що нежитлові виробничі приміщення розташовані за адресою м. Суми, вул. Британська, 58, так само як і рухоме майно, розташоване у цих приміщеннях та поруч з ними, належить іншим особам а не позивачу, у зв`язку з чим, у відповідача були відсутні правові підстави для опису та арешту майна.

Позивач звернув увагу на те, що відповідно до договору оренди № 108/2300022 від 31.03.2023 користується лише нежитловими кімнатами № 8, 9, 10 загальною площею 56,7 кв.м. адміністративної будівлі, розташованої у м. Суми по вул. Британська, 58, і інше нерухоме майно за цією адресою відсутнє.

На думку АТ «Сумське НВО», з огляду на те, що вказаних нежитлових приміщень посадові особи відповідача 02.10.2023 не відвідували, а також враховуючи відсутність інформації про належність описаного і арештованого майна третіх осіб позивачу, опис і арешт майна є протиправним.

Ухвалою суду від 16.10.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/11118/23, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб, судове засідання призначено на 24.10.2023 об 11 год. 00 хв., встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Не погоджуючись з позовними вимогами, у відзиві відповідач зазначив, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, АТ «Сумське НВО» зареєстровано за адресою: м. Суми, вул. Горького (Британська), 58. За цією адресою 16.08.2023 було направлено вимогу державного виконавця про надання інформації про майно, що знаходиться на балансі та на яке першочергово можна звернути стягнення для подальшого його опису та арешту. Втім, отримавши 18.08.2023 вказану вимогу, боржник відповідь не надав. Залишилась без відповіді та задоволення і вимога про надання майна для опису і арешту, вказаного у довідках СДР МВС України та ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області.

З метою здійснення опису і арешту майна позивача, 28.09.2023 державним виконавцем здійснено виїзд за адресою його місцезнаходження, проте потрапити на територію не вдалося, про що складено відповідний акт.

В подальшому, 02.10.2023 учасники виконавчої групи з примусового виконання зведеного виконавчого провадження АСВП 57084810 безперешкодно потрапили на територію місця реєстрації АТ «Сумське НВО», а саме: м. Суми, вул. Горького (Британська), 58, на якій, не у виробничих приміщеннях та цехах було виявлено рухоме майно.

У зв`язку з цим, керуючись частиною четвертою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», був здійснений опис та арешт вказаного майна, про що складена відповідна постанова.

Крім того, відповідач звернув увагу на те, що за змістом частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Втім, станом на день подання відзиву, таких позовів від третіх осіб до ДВС не надходило.

Також, відповідач зауважив на тому, що на територію місця реєстрації позивача учасники виконавчої групи потрапили безперешкодно через двері прохідної по вул. Металургів (біля цеху № 4), проте пропустити понятих для фіксації факту проведення виконавчих дій, охоронець відмовився. Відмовились бути понятими і працівники, які знаходились на цій території, про що складено відповідний акт.

У зв`язку з цим, ДВС акцентувало увагу на тому, що з огляду на приписи частини другої статті 22 та частини третьої статті 53 Закону України «Про виконавче провадження», а також приймаючи до уваги ту обставину, що під час проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна готівкові кошти не вилучались, примусового входження на територію не здійснювалось, участь понятих у описі та арешті майна, за результатами якого складено оскаржувану постанову, є не обов`язковою.

Відповідач вважає, що постанова про опис та арешт майна від 02.10.2023 ЗВП № 57084810 містить усі передбачені законодавством відомості, а зазначення у ній зберігачем керівника АТ «Сумське НВО», який не був присутній при описі, є наслідком ухилення останнього від участі у проведенні виконавчих дій.

Ухвалою суду від 24.10.2023, на підставі клопотання позивача, розгляд справи відкладено на 31.10.2023 об 11 год. 40 хв., а ухвалою суду від 31.10.2023, розгляд справи відкладено на 07.11.2023 об 11 год. 40 хв.

Ухвалою суду від 07.11.2023, занесеною до протоколу, на підставі клопотання позивача, в судовому засіданні оголошено перерву до 11 год. 00 хв. 15.11.2023.

Ухвалами суду від 15.11.2023 позивача зобов`язано надати суду належним чином завірену копію балансу на останню звітну дату з розшифровкою його рядків, в судовому засіданні оголошено перерву до 11 год. 00 хв. 05.12.2023.

Ухвалами суду від 05.12.2023, в задоволенні клопотання позивача про виклик свідка відмовлено, позивачу надано додатковий час для виконання ухвали суду про витребування доказів, в судовому засіданні оголошено перерву до 11 год. 00 хв. 19.12.2023.

В судове засідання 19.12.2023 представник АТ «Сумське НВО», належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не прибув, подав суду клопотання про відкладення розгляду у зв`язку з перебуванням на лікарняному та неможливістю участі у справі іншого представника.

Враховуючи ненадання доказів перебування на лікарняному та неможливості залучення іншого представника, а також приймаючи до уваги встановлені строки розгляду справ такої категорії, ухвалою суду від 19.12.2023, занесеною до протоколу, у задоволенні клопотання представника позивача відмовлено.

Представник ДВС в судовому засіданні 19.12.2023 проти позову заперечував та просив суд в його задоволенні відмовити.

Заслухавши повноважного представника відповідача, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.

Під час проведення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № 57084810, виходом державного виконавця за адресою: м. Суми, вул. Британська, 58 встановлено що вхід на територію місцезнаходження АТ «Сумське НВО» зачинений, про що 28.09.2023 складно відповідний акт (а.с.50).

Згодом, 02.10.2023 учасники виконавчої групи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безперешкодно потрапили на територію місцезнаходження боржника у згаданому виконавчому провадженні, на якій відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» здійснили опис та арешт майна боржника, склавши відповідну постанову (а.с. 51-54)

Одночасно, 02.10.2023 був складений акт у якому вказувалось про безперешкодний доступ державних виконавців на територію місцезнаходження АТ «Сумське НВО» через прохідну по вул. Металургів (біля цеху № 4), недопущення на територію інших осіб для участі у виконавчих діях як понятих та відмову бути понятими працівників, які знаходились на території (а.с. 50-51).

У зв`язку з відсутністю під час вчинення виконавчих дій представників боржника, про накладення арешту та опис майна за адресою: м. Суми, вул. Британська, 58 було повідомлено директора АТ «Сумське НВО» Забіцького В.В. листом № 06.1-19/57084810/17917 від 02.10.2023 (а.с. 28)

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами та вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма вказує на те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На виконання частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною третьою вказаної статті встановлено, що з метою захисту інтересів стягувача, державний виконавець має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (підпункт 3 частини 3), має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх (підпункт 5 частини 3), а також, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (підпункт 6 частини 3).

Згідно з частиною четвертою статті 18 згаданого Закону, вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому провадженні боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина восьма статті 19).

За змістом статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих. Обов`язковою є присутність понятих у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису, про що виноситься постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, у якій обов`язково зазначаються:

1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо;

2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріал стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди, ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до проведення опису);

3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо;

4) якщо опису підлягає об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до проведення опису).

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

У цій справі судом установлено, що 02.10.2023 державні виконавці безперешкодно потрапили на територію місцезнаходження боржника АТ «Сумське НВО» у виконавчому провадженні № 57084810 за адресою: м. Суми, вул. Британська, 58, на якій здійснили опис та арешт рухомого майна, що не підлягає державній реєстрації, про що складено постанову.

Під час проведення опису та арешту майна, боржник присутній не був, інформацію про майнові активи, які перебувають у нього у власності під час здійснення виконавчого провадження державному виконавцю не надавав.

Суд враховує, що згідно із частинами другою та шостою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як роз`яснено Рішенням Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп, частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

У Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дано визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес». Зокрема, зазначено, що у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Тобто обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Отже, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Відтак, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи щодо особи дійсно має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду; порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально вираженого права чи інтересу особи, яка стверджує про їх порушення; вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача; під час розгляду кожної справи суд повинен встановити, чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання адміністративного судочинства.

Вищенаведені висновки корелюються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 24 жовтня 2023 року по справі № 380/15810/21, від 12 червня 2018 року по справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року по справі № 1340/4630/18, від 20 лютого 2019 року по справі № 522/3665/17, від 29 грудня 2020 року по справі № 140/ 2630/18, від 3 грудня 2021 року по справі № 369/7844/17, від 14 лютого 2022 року по справі № 200/9772/18-a та від 28 липня 2022 року по справі № 640/31850/20.

Суд також враховує, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право».

Зокрема, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

ЄСПЛ, зокрема у рішеннях «Georgiadis v. Greece» (заява № 21522/93, пункт 34), «Ferrazzini v. Italy» (заява № 44759/98, пункт 30), «Benthem v. the Netherlands» (заява № 8848/80, пункт 32), зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті, незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Аналогічний правовий висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 8 травня 2018 року по справі № 9901/386/18, та Верховним Судом у постановах від 4 липня 2018 року по справі № 367/4883/17, від 24 квітня 2019 року по справі № 539/1699/17, від 11 серпня 2021 року по справі № 480/8472/20 та від 15 вересня 2021 року по справі № 742/3070/18.

Крім того у постанові від 20 лютого 2019 року по справі № 522/3665/17, Верховний Суд дійшов таких висновків:

«Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є:

(а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права;

(б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до частини другої статті 124 Конституції України;

(в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю);

(г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності);

(д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

У разі встановлення обставин, що свідчать про очевидну відсутність законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості), адміністративний суд не має юрисдикції для розгляду справи і відмовляє у відкритті адміністративного провадження.

Якщо ж очевидних ознак відсутності матеріально-правової зацікавленості на стадії відкриття провадження не встановлено, суд, за наявності інших законних передумов, відкриває провадження. Якщо очевидні ознаки відсутності матеріально-правової зацікавленості виявлені після відкриття провадження, суд має право закрити провадження.

Оскільки йдеться про обмеження доступу до судочинства, очевидність відсутності у позивача законного інтересу повинна бути поза межами обґрунтованого сумніву. Якщо такий сумнів є, він повинен тлумачитися на користь позивача, а отже у цьому випадку суд повинен розглянути справу по суті. Це питання повинно вирішуватися, насамперед, судом першої інстанції, який має широку дискрецію.

Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду:

а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або

б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або

в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або

г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень».

У цій справі судом встановлено, що стверджуючи про порушення своїх прав та інтересів оскаржуваною постановою, АТ «Сумське НВО» вказує на те, що майно, яке було описано та на яке накладено арешт, належить іншим особам, позивач не має на нього прав та обов`язків, в тому числі щодо визначення його вартості, забезпечення його збереження, ознайомлення з ним учасників електронних торгів, здійснення його передачі переможцю електронного аукціону.

В той же час, матеріалами справи підтверджено, що за змістом постанови ЗВП № 57084810 від 02.10.2023, описане і арештоване майно було передано на відповідальне зберігання не АТ «Сумське НВО», а ОСОБА_4 . Тобто, обов`язок щодо збереження вказаного майна, ознайомлення з ним учасників електронних торгів тощо виник не у позивача, а у особи, визначеної відповідальним зберігачем.

Крім того, суд звертає увагу на те, що незважаючи на встановлений частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності, позивач не звільняється від свого обов`язку, встановленого частиною першою цієї статті, довести належними та достатніми доказами ті обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Втім, порушуючи вказану норму, АТ «Сумське НВО» не надало суду жодного доказу на підтвердження того, що майно, зазначене у оскаржуваній постанові не належить йому на праві власності. Не надані такі докази і на вимогу суду.

Інших доводів чи пояснень щодо порушення оскаржуваною постановою прав та інтересів АТ «Сумське НВО», позивач суду не повідомив, доказів на підтвердження цього не надав.

В контексті обставин цієї справи суд звертає увагу й на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.08.2020 у справі № 369/3756/16-а, відповідно до яких обов`язковою умовою оцінки судом рішення суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушення таким рішенням його прав та законних інтересів. При цьому таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення, що не дозволяє скаржитися щодо певних обставин абстрактно лише тому, що заявник вважає, що спірне рішення начебто впливає на правове становище позивача та третіх осіб. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про недоведеність порушення прав та інтересів АТ «Сумське НВО» постановою ЗВП № 57084810 від 02.10.2023 та, як наслідок, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про її скасування.

Керуючись статтями 3, 6-10, 132, 241, 242, 243, 244, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик