Справа № 500/1671/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/1671/23 пров. № А/857/11220/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Чепенюк О.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 25 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просила: визнати протиправними дії щодо відмови у виплаті пенсії в розмірі 125577,32 грн, що підлягала виплаті ОСОБА_2 після здійсненого перерахунку пенсії на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 500/2429/21, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю; зобов`язати здійснити виплату їй, ОСОБА_1 , (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) суму пенсії в розмірі 125577,32 грн, що підлягала виплаті ОСОБА_2 після здійсненого перерахунку пенсії на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 500/2429/21, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є дочкою померлого ОСОБА_2 , який за життя отримував пенсію, призначену за нормами Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII), та перебував на обліку у відповідача. На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 500/2429/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_2 , внаслідок якого йому була нарахована доплата пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 31 липня 2021 року в сумі 125577,32 грн, яка не була виплачена у зв`язку з його смертю. Вказує, що на її заяву про виплату недоодержаної пенсії померлого батька, відповідач листом від 05 квітня 2023 року відмовив у виплаті вказаних коштів та повідомив, що у разі смерті заявника рішення суду може бути повторно подано на виконання спадкоємцем разом з ухвалою суду про заміну сторони її правонаступником. Покликається на норми статті 61 Закону № 2262-ХІІ та стверджує, що має право на одержання недоотриманих сум пенсії померлого батька, нарахованих на виконання рішення суду, але не виплачених своєчасно.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті пенсії в розмірі 125577,32 грн, що підлягала виплаті ОСОБА_2 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 у справі № 500/2429/21, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії в розмірі 125577,32 грн, що підлягала виплаті ОСОБА_2 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 у справі № 500/2429/21, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-XII суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Аналіз наведених норм у сукупності свідчить, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною першою статті 61 Закону № 2262-ХІІ. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач безпідставно відмовив ОСОБА_1 у виплаті недоодержаних сум пенсії померлого батька, оскільки позивач є особою, яка має право на отримання суми пенсії, яка підлягала виплаті ОСОБА_2 як пенсіонеру з числа військовослужбовців, і залишилась недоодержаною у зв`язку з його смертю, та звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області з відповідною заявою до спливу шестимісячного строку, встановленого статтею 61 Закону № 2262-ХІІ.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 500/2429/21 зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 на підставі виданої Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки оновленої довідки про розмір грошового забезпечення. Вказує, що вищезазначене рішення суду виконане в межах повноважень та нараховано доплату пенсії ОСОБА_2 в сумі 125577,32 грн за період з 01 квітня 2019 року по 31 липня 2021 року, а також внесено до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Звертає увагу на те, що заявлений позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду у справі № 500/2429/21, яке вже набрало законної сили, і у випадку встановлення належності його виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 500/2429/21, яке набрало законної сили 06 липня 2021 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 на підставі виданої Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки оновленої довідки від 09 квітня 2021 року № 11/1/2903 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії із урахуванням проведених виплат.

На виконання вищевказаного рішення суду ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення та нараховано доплату пенсії в сумі 125577,32 грн за період з 01 квітня 2019 року по 31 липня 2021 року, що не заперечується відповідачем та підтверджується розрахунком на доплату за пенсійною справою ОСОБА_2 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28 лютого 2023 року, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 28 лютого 2023 року складено відповідний актовий запис № 423 (а.с.6).

ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ) (а.с.8), ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи донькою померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 03 вересня 1990 року (а.с.7), 23 березня 2023 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про здійснення їй виплати нарахованої ОСОБА_2 пенсії у сумі 125577,32 грн, що залишилась недоодержаною у зв`язку з його смертю (а.с.9).

На звернення позивача відповідач листом від 05 квітня 2023 року повідомив, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 500/2429/21 ОСОБА_2 було нараховано доплату за період з 01 квітня 2019 року по 31 липня 2021 року. Вказано, що суми пенсії, донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справ) та на їх підставі - в автоматизованій базі даних у підсистемі «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. Зазначено, що у разі смерті заявника рішення суду може бути повторно подано на виконання спадкоємцем разом з ухвалою суду про зміну сторони її правонаступником (а.с.10).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Щодо юрисдикції цього спору, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 808/1346/18, відповідно до якої спори, предметом яких є майнова вимога позивача визнати за ним в порядку спадкування право власності на майно грошові кошти, мають приватноправовий характер і підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. Виплати сум недоотриманих пенсійних виплат після їх переходу до складу спадкового майна регулюються виключно нормами цивільного законодавства, незважаючи на те, що однією зі сторін у таких правовідносинах виступає особа публічного права.

Колегія суддів зазначає, що підставою для звернення до суду з цим позовом стала незгода позивача з відмовою органу Пенсійного фонду у виплаті їй нарахованих сум пенсії її батька, які залишились недоотриманими у зв`язку з його смертю, при цьому право на отримання недоотриманих сум пенсії позивач заявляє у порядку статті 61 Закону № 2262-ХІІ.

Водночас відсутні докази того, що на час виникнення спірних правовідносин нараховані відповідачем суми пенсії за рішенням суду у справі № 500/2429/21 набули статусу спадщини.

Враховуючи наведене, даний спір має публічно-правовий характер та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон № 1058-IV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частина 1). У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (частина 3).

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року за № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до частин першої-третьої статті 61 Закону № 2262-XII суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 200/10269/19-а сформульовано правовий висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

У постанові від 09 червня 2022 року у справі №200/12094/18-а Верховний Суд зазначив, вищевказаний висновок стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону № 1058-IV та частиною першою статті 61 Закону №2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (частина друга статті 52 Закону №1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Проаналізуваши вищевказані правові норми та правові висновки Верховного Суду, колегія суддів констатує, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною першою статті 61 Закону № 2262-ХІІ.

Разом з цим частина перша статті 61 Закону №2262-ХІІ містить перелік осіб, які можуть претендувати на отримання нарахованої, проте не отриманої за життя пенсії (доплати до пенсії) пенсіонером з числа військовослужбовців, а також умови, за яких такі особи можуть отримати право на виплату цих коштів.

Вищевказаними положеннями Закону № 2262-ХІІ запроваджено спеціальне правило, згідно з яким недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера з числа військовослужбовців не включається до складу спадщини і виплачуються: 1) членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; 2) батькам померлого пенсіонера, дружині (чоловіку) померлого пенсіонера та членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, навіть якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до абзацу третього пункту 4 вказаного Порядку заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Таким чином, у визначених чинним законодавством випадках членам сім`ї та іншим особам можуть бути виплачені суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишились недоодержаними у зв`язку з його смертю. При цьому, виплаті підлягають лише нараховані, але не виплачені пенсіонеру, який помер, суми пенсії.

Із матеріалів справи слідує, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 500/2429/21, яке набрало законної сили зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 на підставі виданої Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки оновленої довідки від 09 квітня 2021 року № 11/1/2903 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії із урахуванням проведених виплат.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 500/2429/21 ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення та нараховано доплату пенсії в сумі 125577,32 грн за період з 01.04.2019 по 31.07.2021. Вказане рішення суду набрало законної сили за життя ОСОБА_2 , однак сума нарахованої доплати пенсії в розмірі 125577,32 грн залишилась недоодержаною у зв`язку з його смертю.

ОСОБА_1 є членом сім`ї (донькою) померлого ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 03 вересня 1990 року (а.с.7).

ОСОБА_2 на момент смерті фактично проживав з дочкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що слідує з довідки, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Будного, 28» на підставі акта про фактичне місце проживання від 10 березня 2023 року (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28 лютого 2023 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

23 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії померлого батька (а.с.9).

Отже, позивач звернулася із заявою про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , який помер, в межах шестимісячного строку, встановленого статтею 61 Закону № 2262-ХІІ.

Стосовно посилання скаржника на те, що позивачем обрано помилковий спосіб захисту порушеного права та заявлений у даній справі позов стосується перевірки належності виконання рішення суду у справі № 500/2429/21, колегія суддів зазначає наступне.

Підставою звернення до суду з даним позовом стала протиправна, на думку позивача, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у виплаті недоодержаної пенсії батька, у зв`язку з його смертю. Вирішуючи цей спір, суд не вдається до оцінки дій органу Пенсійного фонду, вчинених на виконання рішення суду у справі № 500/2429/21.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що на виконання рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 500/2429/21 відповідач здійснив нарахування невиплаченої пенсії у сумі 125577,32 грн, спору між сторонами щодо розміру нарахованої пенсії немає, тому позивач згідно з частиною 1 статті 61 Закону № 2262-ХІІ, як дочка ОСОБА_2 , яка проживала з ним на день його смерті, має право на виплату їй неодержаних її батьком у зв`язку з його смертю нарахованої пенсії у сумі 125577,32 грн.

Зважаючи на те, що судом встановлено протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті пенсії в розмірі 125577,32 грн, що підлягала виплаті ОСОБА_2 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 500/2429/21, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту та поновлення порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії в розмірі 125577,32 грн, що підлягала виплаті ОСОБА_2 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі № 500/2429/21, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі № 500/1671/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 20 грудня 2023 року.