Справа № 536/1030/23
Суддя: Колотієвський О. О.
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 536/1030/23
Провадження № 2-а/536/16/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Коваль В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кременчук за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 376078 від 09.05.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позов обґрунтовано зокрема тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №376078 від 09.05.2023 року, яка винесена інспектором ВБДР УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Свид Віталієм Андрійовичем, його було притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. 140 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

В мотивувальній частині постанови зазначено «водій керував ТЗ надавав послуги перевезення пасажирів за встановленим маршрутом Харків - Кременчук без маршруту руху, затвердженого уповноваженим підрозділом національної поліції чим порушив п.15 п. 2.1 г. ПДР….чим скоїв правопорушення передбачене ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Позивачем вказано, що 09.05.2023 року приблизно о 9 год. 00 хв., я припаркував мій транспортний засіб по вул. Євгена Котляра в м.Харків. В цей час до мене підійшли працівники УПП в Харківській області ДПП та повідомили про те, що я нібито порушив правила дорожнього руху та норми ЗУ «Про автомобільний транспорт», адже в мене не було документів, які б підтверджували погодження маршруту руху Кременчук-Харків.

Я повідомив працівнику поліції, що як водій здійснюю нерегулярне перевезення і не повинен мати погодження маршруту руху з відповідним органом національної поліції, адже такі документи не передбачені законом. Проте його доводи були залишені поза увагою.

На місці зупинки поліцейським було винесено оскаржувану постанову серії БАД №376078 від 09.05.2023 року.

Вважає вищезазначену постанову незаконною та просив суд її скасувати,

13.07.2023 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позов, проти задоволення якого заперечив в повному обсязі, з огляду на наступне.

09.05.2023 о 09 годині 09 хвилин за адресою: вулиця Євгена Котляра, поблизу будинку № 12, в місті Харкові, було виявлено рух транспортного засобу Мегсеdes- Веnz 311 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зазначений транспортний засіб був зупинений на підставі пункту третього частини першої статті 35 Закону України « Про національну поліцію».

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону, пунктів 2.1. та 2.4 Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), інспектором було висунуто вимогу до позивача про пред`явлення документів, що посвідчують його особу та, відповідне право, а саме посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, а також враховуючи, що позивач керував транспортним засобом, що використовувався як, маршрутний, для перевезення пасажирів, то були витребувано для пред`явлення також схему маршруту та розклад руху, що погоджені з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Позивачем було надано вищевказані документи, окрім схеми маршруту та розкладу руху, що погоджені з уповноваженим підрозділом Національної поліції, вказавши, що останніх немає.

З урахуванням вказаного, в діях позивача був наявний склад адміністративного правопорушення відповідно до ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Також відповідачем зазначено, що схема маршруту є невід`ємною частиною паспорту маршруту, згідно пункту 2.1 Порядку розроблення та Затвердження паспорта автобусного маршруту затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 № 278:

Згідно статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» повинні бути такі документи: для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

П. 2.1.г Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР): водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад^ руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

Відповідно до низки інтернет ресурсів, які, надають послуги з розміщення інформації про маршрути перевезень, ціни таких перевезень, інформацію про перевізників, то проаналізувавши дану інформацію можна прийти висновку, що перевізник ФОП ОСОБА_2 здійснює систематичні регулярні, перевезення за маршрутом «Кременчук-Харків» та «Харків-Кременчук», що підтверджується встановленим місцем виїзду, визначеними датами та цінами зі огляду на одного пасажира, що чіткими ознаками надання послуг регулярних пасажирських перевезень.

Тому не можна вважати, що позивач здійснював нерегулярні перевезення.

Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду України від 14.03.2018 по справі №760/2846/17).

Оскільки позивачем не було надано жодних доказів відносно того, що він здійснював регулярні перевезення маючи при цьому погоджену схему та маршрут руху з уповноваженим підрозділом Національної поліції, тому просили суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, суд установив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, пунктом 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Судом встановлено, що 09.05.2023 року, старшим лейтенантом поліції Свид Віталієм Андрійовичем винесено постанову БАД №376078 від 09.05.2023 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст. 140 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно постанови встановлено, що ОСОБА_1 керував ТЗ надавав послуги перевезення пасажирів за встановленим маршрутом Харків - Кременчук без маршруту руху, затвердженого уповноваженим підрозділом національної поліції, чим порушив п. 15 п. 2.1.г ПДР України.

З вищевказаною постановою позивач не згоден та вважає, що вона є не обґрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки він здійснював нерегулярні перевезення.

Складом адміністративного правопорушення відповідно до ч. 2 ст. 140 КУпАП є порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт; регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

Згідно ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

Документи для нерегулярних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно з п. 2.1 "г" Правил дорожнього руху України, яку інкримінують позивачу, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема: на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху;

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснював регулярне перевезення без схеми маршруту та розкладу руху, що погоджені з уповноваженим підрозділом Національної поліції працівниками поліції до суду надано:

-роздруківку з інтернет ресурсів, які, надають послуги з розміщення інформації про маршрути перевезень, ціни таких перевезень, інформацію про перевізників, з яких вбачається, що перевізник ФОП ОСОБА_2 здійснює систематичні перевезення за маршрутом «Кременчук-Харків» та «Харків-Кременчук»;

-інформацію з ЄДР щодо ФОП ОСОБА_2 .

В той час на підтвердження того що він здійснював нерегулярне перевезення позивачем надано:

-договір про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньообласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах від 08.05.2023 року. Згідно якого Перевізник ФОП ОСОБА_3 зобов`язується за плату здійснити перевезення організованої Замовником ОСОБА_1 групи пасажирів.

-розрахункову квитанцію серії ДАА № 117132 від 08.05.2023 року на суму 5000 грн.

Відповідно до п.51 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою КМУ від 18.02.1997 року №176, нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу.

Згідно п. 56 Правил договір на здійснення нерегулярних перевезень, що укладається між юридичною або фізичною особою та автомобільним перевізником у письмовій формі, повинен містити дату і час здійснення перевезень, початковий та кінцевий пункти маршруту, маршрут перевезення і державний реєстраційний номер транспортного засобу та мету поїздки.

П. 61 цих Правил встановлено, що під час здійснення нерегулярних перевезень водій повинен мати копію договору автомобільного перевізника із замовником послуг і копію договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті.

З вказаного, суд вбачає, що Договір укладений між замовником та Перевізником відповідає вимогам встановленим законодавцем та вказує, що ОСОБА_1 09.05.2023 року здійснював нерегулярне перевезення.

Надані відповідачем докази щодо здійснення ОСОБА_1 регулярних перевезень суд оцінює критично та вважає, що вони не є доказом вчинення ним адміністративного правопорушення відповідно до ч. 2 ст. 140 КУпАП з огляду на наступне

Згідно з ч. 15 ст. 6 Закону «Про автомобільний транспорт», державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з п. 4 Положення № 103 основним завданням Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація, державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Підпунктами 2, 19, 29 п. 5 відповідного Положення визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567.

Пунктом 15 Порядку № 1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки, зокрема, перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно з п.21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно із абзацом третім частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З зазнченого слідує, що законодавцем передбачена процедура, щодо перевірки здійнення перевезення транспортним засобами, дотримання ЗУ «Про автомобільний транспорт», перевірка наявності відповідних документів та у разі виявлення порушення законодавства про автомобільний транспорт до відповідальності притягується автомобільний перевізник, тобто суб`єкт господарювання.

З урахуванням зазначеного, по вказаній справі суд не може встановлювати наявність порушень Перевізником ЗУ «Про автомобільний транспорт» при здійсненні господарської діяльності та розглядає справу в межах оскарження постанови щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Отже, беручи до уваги, що ОСОБА_1 здійснював нерегулярне перевезення на підставі Договору укладеному відповідно до вимог законодавства, надані відповідачем докази не спростовані доводи, викладені у позовній заяві та оскільки чинним законодавством не передбачено погодження з підрозділами Державтоінспекції МВС України схеми руху при здійсненні нерегулярних перевезень, тому суд вважає, що накладення адміністративного стягнення відповідно до постанови серії БАД №376078 від 09.05.2023 року є безпідставним, а тому постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З наведеної норми убачається, що у випадку скасування рішення суб`єкта владних повноважень суд закриває справу про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно платіжного доручення № 0.0..1 від 08.06.2023 року позивачем по справі сплачено судовий збір, за подання позову до суду в сумі 536,80 грн.

З урахуванням вказаного, оскільки позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 536,80 гривень.

Керуючись статтями 4, 6, 10, 14, 139, 241-246, 255, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 376078 від 09.05.2023 року - задовольнити.

Постанову серії БАД № 376078 від 09.05.2023 року, складенуінспектором ВБДР УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Свид Віталієм Андрійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн,- скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч. 2 ст. 140 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536,80 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський