Справа № 522/3071/22
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 522/3071/22
Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

Дата і місце ухвалення 18.10.2023р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Белогві» до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю «Белогві» про скасування постанов про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю Белогві звернулось до суду першої інстанції з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), в якому просило визнати протиправними та скасувати постанови Державної служби з безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України ВМ№00008609, ВМ№00008617, ВМ№00008656, ВМ№00008673, ВМ№00008705, ВМ№00008706, ВМ№00008707, ВМ№00008710, ВМ№00008716, ВМ№00008717, ВМ№00008718, ВМ№00008719, ВМ№00008725, ВМ№00008729, ВМ№00008785, ВМ №00008780, ВМ№00008765 від 24.01.2022 року, якими на ОСОБА_1 накладено штрафи за допуск руху транспортних засобів із перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України на загальну суму 654 500 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2023 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю Белогві у задоволенні позову до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення. Позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю Белогві про скасування постанов про адміністративне правопорушення залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2023 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2023 року у справі №522/3071/22, а справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Белогві» до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю «Белогві» про скасування постанов про адміністративне правопорушення - направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.07.2023 року справу №522/3071/22 прийнято до провадження суддею Домусчі Л.В.

16.10.2023 року до суду першої інстанції від представника ОСОБА_1 адвоката Григоржевського М.С. надійшло клопотання про зупинення розгляду справи № 522/3071/22 до ухвалення Конституційним Судом України рішення по справі № 18/223, в обґрунтування якого заявник посилався на те, що у даній адміністративній справі, яка розглядається судом окрім іншого ставиться питання щодо невідповідності Конституції України ст. 143 КУпАП. В свою чергу Конституційним Судом України розглядається касаційна скарга ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 14-3 КУпАП (справа № 18/223 від 04.07.2023 року). З огляду на викладене заявник вважає, що наявні підстави для зупинення провадження у даній адміністративній справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 . Зупинено провадження в адміністративній справі № 522/3071/22 до набрання законної сили рішенням у справі № 18/223 за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 143 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що за положеннями ст. 236 КАС України, суд зупиняє провадження в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. При цьому апелянт звернув увагу на те, що за положеннями цієї ж норми, суд не може посилатись на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) посилалась на те, що клопотання про зупинення провадження у справі було подано позивачем через 1,5 роки після відкриття провадження у справі та на момент подання вказаного клопотання, судом було вирішено питання про обсяг доказів, необхідних для повної та всебічної оцінки доводів сторін та прийняття рішення у справі.

Апелянт вважає, що звернення позивача із клопотанням про зупинення провадження на даній стадії судового розгляду є затягуванням розгляду справи та спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення. На думку апелянта, зупинення провадження у даній справі не відповідає завданню адміністративного судочинства та порушує принцип розгляду справи судом впродовж розумного строку.

Апелянт звернув увагу на те, що предметом розгляду даної адміністративної справи є встановлення правомірності чи неправомірності прийнятих постанов по справах про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України. Апелянт посилається на те, що у даному випадку суд не є суб`єктом, який розглядає справу про адміністративне правопорушення та вирішує питання про притягнення до відповідальності, а тому й питання пом`якшення відповідальності у даному випадку не може розглядатись, оскільки предметом розгляду є не притягнення до адміністративної відповідальності, а індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, прийнятий до внесення змін до пункту 22.5 Правил дорожнього руху-

На думку апелянта, судом першої інстанції має бути надана оцінка діям Укртрансбезпеки під час винесення оскаржуваних постанов, тобто чи здійснені вони у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на момент прийняття постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому апелянт вказував на положення статті 152 Конституції України та статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», згідно з якими закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення, а тому у разі прийняття Конституційним Судом України рішення про неконституційність певних положень закону, такі норми втратять чинність виключно після ухвалення відповідного рішення.

На думку апелянта ретроактивної дії в часі у спірних правовідносинах не виникатиме оскільки: спірні у справі правовідносини відбулись у період, коли норми КУпАП були чинними та не визнані неконституційними, на момент розгляду справи судом першої інстанції рішення у справі про притягнення позивача до відповідальності вже відбулось, тобто уповноваженим органом обрано вид та обсяг відповідальності задовго до подання конституційних скарг; суд у вказаній справі не здійснює притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому будь-які рішення Конституційного Суду України, прийняті після моменту винесення оскаржуваної постанови не може слугувати підставою для зменшення відповідальності, до якої притягнуто Позивача задовго до подання конституційних скарг.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що визнання чи не визнання Конституційним Судом України відповідності Конституції України (конституційності) ч. 1 ст. 143 КУпАП впливає на можливі наслідки вирішення спору у даній справі, що свідчить про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 18/223.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За чинного правового регулювання закони, інші правові акти або їхні окремі положення втрачають чинність у визначений Конституційним Судом України день, але не раніше дня ухвалення ним рішення. Виключенням із цього правила може бути надання нормі права ретроактивної дії у випадках пом`якшення або скасування юридичної відповідальності фізичної особи.

Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

В даному випадку суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, не зазначив, у чому саме полягає неможливість розгляду даної справи до вирішення Конституційним Судом України справи № 18/223.

При цьому, слід зазначити, що за правилами пункту 3 частини першої статті 236 КАС України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В даному випадку заявлене позивачем клопотання не містить належного обґрунтування наявності зв`язку між очікуваним рішенням Конституційного Суду України за наслідками розгляду конституційної скарги та предметом даного спору, а також конкретизації того, чому з огляду на характер та зміст заявлених вимог неможливо розглянути дану справу без попереднього розгляду справи в порядку конституційного судочинства.

Вирішуючи питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі з підстав визначених пунктом 3 частини першої статті 236 КАС України, суд повинен належним чином проаналізувати ймовірні наслідки ухвалення Конституційним Судом України рішення за результатом розгляду справи, їхній взаємозв`язок із спірними правовідносинами, що є предметом розгляду в адміністративній справі, підставами позову.

В даному випадку судом першої інстанції цього здійснено не було та не відображено в оскаржуваному рішенні.

Крім того слід зазначити, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Колегія суддів також звертає увагу на те, що процесуальним законом встановлені особливості розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, однією з яких є скорочений строк розгляду таких справ, а саме протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у даній справі було відкрито судом першої інстанції ухвалою від 17.02.2022 року та станом на даний час справу не розглянуто.

Колегія суддів вважає, що тривале зволікання судом з розглядом вказаної категорії спору, ставить під загрозу дотримання з боку України пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, невиправдане зупинення провадження у справах даної категорії є неприпустимим та не відповідає завданням адміністративного судочинства.

В даному випадку, враховуючи положення ст. 152 Конституції України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення поданого позивачем клопотання про зупинення провадження у справі, через відсутність обставин об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення Конституційним Судом України скарги ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) ч. 1 ст. 143 КУпАП.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Кодексом адміністративного судочинства України передбачена можливість перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами. Однією з підстав такого перегляду є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане (п.п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України).

З огляду на викладене, у разі визнання Конституційним Судом України неконституційним закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом, ухвалене судове рішення може бути переглянуто в порядку, передбаченому ст. 361 КАС України за виключними обставинами.

Згідно ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За наслідками розгляду поданої апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання, а тому, на підставі ст. 320 КАС України, ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2023 року скасувати, а справу № 522/3071/22 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Белогві» до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю «Белогві» про скасування постанов про адміністративне правопорушення - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук