Справа № 580/10672/23
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року справа № 580/10672/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Звенигородського районного суду, голови Звенигородського районного суду Дар`ї Сакун про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Звенигородського районного суду (далі - відповідач 1), голови Звенигородського районного суду Дар`ї Сакун (далі - відповідач 2), в якому позивачка просить:

- визнати протиправною бездіяльність Звенигородського районного суду щодо ненадання інформації на інформаційний запит ОСОБА_1 від 05 жовтня 2023 року на е-адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати протиправною бездіяльність голови Звенигородського районного суду щодо непідписання відповіді на інформаційний запит від 11.10.2023 головою Звенигородського районного суду Дар`ї Сакун;

- зобов`язати Звенигородський районний суд надати відповідь на інформаційний запит від 05 жовтня 2023 року на е-адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 та на поштову адресу: АДРЕСА_1 за підписом голови Звенигородського районного суду Дар`ї Сакун.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачкою зазначено, що її інформаційний запит від 05.10.2023 був розглянутий неуповноваженою особою - керівником апарату Звенигородського районного суду, тому просить суд зобов`язати Звенигородський районний суд надати відповідь на її інформаційний запит від 05 жовтня 2023 року на е-адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 та на поштову адресу: АДРЕСА_1 , саме за підписом голови Звенигородського районного суду Дар`ї Сакун.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 з врахуванням вимог ст. 122 КАС України прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив, у якому зазначив, що за результатами розгляду інформаційного запиту позивачки від 05.10.2023, керівником апарату Звенигородського районного суду надана відповідь листом від 11.10.2023 №705/4897/22/317/2023. Відповідачем вказано, що згідно 41 пункту 8 Розділу ІІ Положення про апарат Звенигородського районного суду Черкаської області, затвердженого рішенням зборів суддів Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.02.2019 №4, обов`язки з розгляду запитів про доступ до публічної інформації покладені на апарат Звенигородського районного суду Черкаської області, який очолює керівник апарату суду. Також зазначено, що згідно наказу голови Звенигородського районного суду від 01.02.2022 №8-од, на час перебування у відпустці (на лікарняному, та у відрядженні) голови суду та відсутності повноваження суддів, надано керівнику апарату суду Сінькевичу М.В. право підпису фінансово-господарських документів, вихідної кореспонденції суду, накладання резолюції на вхідну кореспонденцію, право підпису супровідних листів та листування з підприємствами, організаціями та установами. Оскільки голова Звенигородського районного суду 11.10.2023 перебувала у відпустці, тому відповідь на інформаційний запит позивачки від 05.10.2023 підписана 11.10.2023 повноважною на те особою - керівником апарату Звенигородського районного суду. На підставі вищевикладених обставин відповідач вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 05.10.2023 ОСОБА_1 звернулась до Звенигородського районного суду з інформаційним запитом щодо передачі цивільної справи №705/4897/22 до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області та надання належним чином завіреної копії розпорядження про передачу.

За результатами розгляду вищезазначеного інформаційного запиту позивачки від 05.10.2023, керівником апарату Звенигородського районного суду надана відповідь листом від 11.10.2023 №705/4897/22/317/2023.

Позивачка не погоджуючись із діями Звенигородського районного суду щодо надання їй відповіді за підписом саме керівника апарату суду, а не голови цього суду, звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що статтею 40 Конституції України закріплено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У Рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012, даючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, Конституційний Суд України зазначив, що Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб, у тому числі й конституційне право особи на невтручання в її особисте і сімейне життя; збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац шостий пункту 4, абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини вказаного Рішення).

У абзаці 3 підпункту 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 01.06.2016 №2-рп/2016 Конституційним Судом України вказано, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Конституційний Суд України визначив, що під правомірним обмеженням конституційних прав і свобод людини і громадянина слід розуміти передбачену Конституцією України можливість втручання держави за допомогою юридичних засобів у зміст та обсяг конституційних прав і свобод людини і громадянина, яке відповідає вимогам верховенства права, потрібності, доцільності та пропорційності у демократичному суспільстві; метою такого обмеження є охорона основоположних цінностей у суспільстві, до яких належать, зокрема, життя, свобода та гідність людини, здоров`я і моральність населення, національна безпека, громадський порядок (абзац 2 п. 6 мотивувальної частини Рішення від 12.07.2019 №5-р(I)/2019).

У Рішенні Першого сенату Конституційного Суду України від 22.01.2020 №1-р(I)/2020 Конституційний Суд України наголосив, що право особи на доступ до інформації, гарантоване статтею 34 Конституції України, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження мають бути винятками, які передбачені законом, переслідувати одну або декілька законних цілей і бути необхідними у демократичному суспільстві. У разі обмеження права на доступ до інформації законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію вказаного права і не порушувати сутнісного змісту такого права (абзац 7 п. 2.2 мотивувальної частини Рішення від 22.01.2020 №1-р(I)/2020).

Відповідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» №2657-XII від 02.10.1992 інформація є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Частинами 1, 2 ст. 7 Закону №2657-XII встановлено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (надалі - Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена у процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону №2939-VI визначено гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно частини 1 статті 5 Закону №2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Частиною 1 статті 13 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Згідно з пункту 6 частини 1 статті 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Статтею 20 Закону N 2939-VI встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, строк для надання розпорядником інформації відповіді на запит становить 5 робочих днів.

Як встановлено судом із матеріалів даної адміністративної справи, 05.10.2023 ОСОБА_1 звернулась до Звенигородського районного суду з інформаційним запитом щодо передачі цивільної справи №705/4897/22 до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області та надання належним чином завіреної копії розпорядження про передачу.

Частиною 1 статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) встановлено, що організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату.

У відповідності до частини 2 статті 155 Закон №1402- VIII Положення про апарат суду розробляється на підставі типового положення про апарат суду та затверджується зборами суддів відповідного суду. Тимчасове положення про апарат новоутвореного суду затверджується тимчасово виконуючим обов`язки керівника апарату цього суду. Типове положення про апарат суду затверджує Державна судова адміністрація України за погодженням із Вищою радою правосуддя.

Підпунктом 42 пункту 8 розділу II Типового положення про апарат суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 08 лютого 2019 року №131, відповідно до основних завдань, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», апарат суду організовує прийом громадян, забезпечує розгляд пропозицій, заяв і скарг, запитів відповідно до вимог Законів України «Про звернення громадян», «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про доступ до публічної інформації», «Про інформацію».

Так, згідно частини 1 статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402- VІІІ від 02.06.2016 організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату.

Згідно частини 2 статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» положення про апарат суду розробляється на підставі типового положення про апарат суду та затверджується зборами суддів відповідного суду. Тимчасове положення про апарат новоутвореного суду затверджується тимчасово виконуючим обов`язки керівника апарату цього суду.

Відповідно до частини 3 статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» типове положення про апарат суду затверджує Державна судова адміністрація України за погодженням із Вищою радою правосуддя.

Згідно підпункту 41 пункту 8 Розділу ІІ Положення про апарат Звенигородського районного суду Черкаської області, затвердженого рішенням зборів суддів Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.02.2019 №4, із змінами, внесеними відповідно до рішення зборів суддів Звенигородського райсуду від 28.08.2023 №12, апарат суду організовує прийом громадян, забезпечує розгляд пропозицій, заяв і скарг, запитів відповідно до вимог Законів України «Про звернення громадян», «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про доступ до публічної інформації», «Про інформацію».

Отже обов`язки з розгляду запитів про доступ до публічної інформації покладені на апарат Звенигородського районного суду Черкаської області, який згідно частини 1 статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 9 Розділу ІІІ Положення про апарат Звенигородського районного суду очолює керівник апарату суду.

З аналізу вищезазначених норм права судом встановлено, що саме на керівника апарату Звенигородського районного суду покладено обов`язок про надання відповіді на запити, скарги, які надійшли на адресу суду.

Таким чином, лист Звенигородського районного суду від 11.10.2023 №705/4897/22/317/2023 про результати розгляду інформаційного запиту позивачки від 05.10.2023 підписаний уповноваженою особою, а саме - керівником апарату Звенигородського районного суду М.Сінкевич, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльность Звенигородського районного суду щодо ненадання інформації на інформаційний запит ОСОБА_1 від 05 жовтня 2023 року на е-адресу та визнання протиправної бездіяльності голови Звенигородського районного суду щодо непідписання відповіді на інформаційний запит від 11.10.2023 головою Звенигородського районного суду Дар`ї Сакун.

Оскільки інша позовна вимога є похідною від вищезазначеної позовної вимоги, у задоволенні якої суд дійшов висновку відмовити, тому позовна вимога позивачки щодо зобов`язання відповідача надати відповідь на інформаційний запит позивачки від 05.10.2023 на е-адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 та на поштову адресу: АДРЕСА_1 за підписом голови Звенигородського районного суду Дар`ї Сакун - також задоволенню не підлягає.

Посилання відповідача на те, що підписання відповіді на інформаційний запит позивачки здійснювалося саме 10.10.2023 (у період перебування голови суду у відпустці згідно наказу від 09.10.2023 №60-в), а вихідна реєстрація та відправка поштової кореспонденції здійснювалася на наступний день після її підписання, тобто 11.10.2023 вих. №705/4897/22/317/2023 - не приймається судом до уваги, оскільки відповідно до положень п.3 розділу XVIII Інструкцію з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 №814, датою листа є дата його підписання, яка має збігатися із датою реєстрації вихідної кореспонденції.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ